Справа № 683/155/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Кутасевич О.Г.

з участю секретаря судового засідання Свідерської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в:

25 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТОВ«БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» і просить визнати недійсним договір позики №МФ-895, укладений між нею та відповідачем 04 червня 2019 року.

Уважала, що при укладенні зазначеного договору порушені її права як споживача, зокрема відповідач всупереч вимогам ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та ч.2 ст. 12 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не надав їй як споживачу інформацію, необхідну для укладення договору: зокрема, своє найменування та місцезнаходження, реквізити ліцензії, предмет та умови договору ( тип та суму кредиту, процентну ставку, строк кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту на дату надання інформації, порядок повернення кредиту та сплати процентів, наслідки прострочення виконання зобов`язання), чим ввів її в оману та позбавив можливості свідомого вибору при отриманні кредитних послуг, що є нечесною підприємницькою практикою. Відтак, цей правочин є недійсним відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст.230 ЦК України.

Крім того, встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами та також можуть бути визнані недійсними.

Відсутність у кредитному договорі умови про припинення дії договору, про відповідальність відповідача, на переконання позивача, є також підставою для визнання такого договору недійсним відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України.

Стверджувала, що відповідачем порушено вимоги ст.8 Закону України «Про захист персональних даних», оскільки її нібито повідомлено про включення її персональних даних до бази персональних даних щодо клієнтів та укладених з ними договорів, володільцем яких є кредитор, мету збору персональних даних та про її права. Проте таке посилання не відповідає дійсності. Відсутність у кредитному договорі її права відізвати згоду на обробку персональних даних є порушенням вимог зазначеного вище закону та підставою для визнання п.6.4 кредитного договору щодо обробки персональних даних недійсним.

26 січня 2021 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» просили позов залишити без задоволення.

Зазначало, що на вимоги позивача не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачі» щодо звільнення її від сплати судового збору, оскільки ч.1 ст. 11 цього закону застосовується до відносин споживчого кредитування в частині, що не суперечать Закону «Про споживче кредитування». Разом з тим, дія Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця та кредитні договору, що укладаються на строк до одного місяця. Оскільки кредитний договір з позивачко укладений строком на 7 днів, то на ці правовідносини не поширюються норми Закону, що встановлюють правила щодо укладання договору про споживче кредитування та його умови.

Уважало, що твердження позивача про неповідомлення її основних істотних умов договору є безпідставним, оскільки основні умови кредитування зазначено у самому змісті договору, який підписаний позивачкою, а ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», станом на час укладення договору з нею не містила частини другою, на яку вона посилається позивачка як на підставу визнання договору недійсним.

Крім того, посилання про непропорційно велику суму компенсації є безпідставними, оскільки позивачем помилково обраховано сукупну вартість кредиту.

Інші порушення, зазначені позивачем також, на переконання відповідача, не є підставами для визнання договору недійсним.

Зазначало, що ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» не є належним відповідачем, оскільки згідно договору факторингу відступило вимоги за кредитним договором з позивачкою ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс».

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 25 лютого 2021 року замінено неналежного відповідача ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» на належного ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс».

Позивач ОСОБА_1 , яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити на підставі письмових доказів, доданих до позовної заяви.

Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи також подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом установлено, що 04 червня 2019 року між сторонами укладено договір про надання коштів у позику №МФ-895, за умовами якого позивач отримав позику в розмірі 5500 грн зі сплатою відсотків у розмірі 0,8% від суми позики за кожен день користування кредитом терміном до 7 днів, з кінцевим терміном повернення до 11 червня 2019 року, який може бути продовжений; з 8 по 28 день в розмірі 4,95% за кожен день користування кредитом, фіксованої суми за надання кредиту в розмірі 7,11 % від суми кредиту (391 грн), строк дії договору 28 днів з моменту підписання (п.1.10), сукупна вартість кредиту у строк, визначений п.1.10 становить 662,74 % річних, що складає 699, 05 грн.

Як убачається зі змісту позовних вимог, позивачем не заперечується отримання від відповідача коштів в розмірі 5500 грн.

Згідно зі ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Позивач вказує як підставу визнання недійним договору про надання коштів у позику, від 04 червня 2019 року, не додержання встановленого законодавством порядку укладення договору на підставі не ознайомлення позивача з умовами кредитування та ризиками, правилами кредитування. Умови договору є несправедливими, так як в них встановлено вимогу щодо сплати непропорційної суми компенсації.

Установлено, що зазначений кредитний договір містить усі істотні умови договору, передбачені ст.1054 ЦК України, зокрема процентну ставку, строк кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту на дату надання інформації, порядок повернення кредиту та сплати процентів, наслідки прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, посилання позивача на не ознайомлення її з умовами кредитування та ризиками, правилами кредитування, те, що умови договору є несправедливими, є безпідставними та не відповідають дійсності.

Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції на дату укладення кредитного договору, не містить частини 2, на яку посилається позивачка як на підстави визнання договору недійсним.

Крім того, підписавши кредитний договір, відповідно до п.6.1 якого позичальник підтверджує свою повну обізнаність з умовами Договору та Правилами надання коштів у позику в тому числі на умовах фінансового кредиту, затверджених кредитором, позивачка засвідчила, що до її відома доведені умови надання їй кредитних послуг, як то передбачено ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Нечесна підприємницька практика включає вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції та будь-яку діяльність (бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною, перелік яких визначений цією статтею.

Проте, вона не містить з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення.

Згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Згідно п.1.4 кредитного договору у період з 04 до 11 червня 2019 року позичальник сплачує 0,8%, з 8 по 28 день користування кредитними коштами 4,95%, згідно п.1.11 договору у разі прострочення позичальником строку повернення кредиту та сплати процентів, встановленого з урахуванням положення продовження строку дії договору позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення повернення кредиту в розмірі 4,95 % від суми прострочених зобов`язань. У будь-якому випадку пеня не може перевищувати 50 № від суми зобов`язань позичальника за договором.

Зазначений договір (п.1.11) передбачає лише сплату пені, яка є одним із видів неустойки, тобто способом забезпечення виконання зобов`язань відповідно до ст.546 ЦК України.

Тому твердження позивача про те, що договір містить вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є надуманими, оскільки оспорюваний договір не передбачає жодних вимог щодо сплати будь-якої компенсації.

Відтак, підстави для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним в повному обсязі через невідповідність його умов вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» щодо застосування несправедливої підприємницької практики, на переконання суду відсутні.

Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Проте, позивачка не зазначає обставини, які мають істотне значення, існування яких замовчені відповідачем та обізнаність про які перешкодили б їй, як споживачу, укласти договір.

Тому суд також не убачає підстав, передбачених ст.230 ЦК України, для визнання недійсним кредитного договору.

Безпідставними є посилання позивача про відсутність у договорі положень щодо відповідальності кредитора, оскільки це не є підставою для визнання договору недійсним.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про захист персональних даних» згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки.

З огляду на викладене та відповідно до змісту ст.15 зазначеного Закону, відкликання згоди на обробку персональних даних, можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, а не стосовно тих, які були вже оброблені.

Відтак, посилання позивачки на порушення відповідачем норм Закону України «Про захист персональних даних», не ґрунтується на вимогах останнього.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки договір про надання коштів у позику, від 04 червня 2019 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно усі підстави, заначені позивачем для визнання оспорюваного правочину недійсним, на переконання суду, відсутні.

Тому у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним в цілому слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги відмову в задоволенні позову позивача, звільненому від сплати судового збору у порядку ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», суд уважає за необхідне компенсувати судові витрати по сплаті судового збору за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про визнання недійсним договору позики, укладеного 04 червня 2019 року між ОСОБА_1 з ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» за №МФ-895 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», місцезнаходження: вул..Січових Стрільців, 37-41, м.Київ, 04053

Суддя: