справа № 691/849/20
провадження № 2/691/110/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О.М.

при секретарі судових засідань Шмунь Н.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Вільшанської селищної ради Городишенського району Черкаської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

встановив :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною заявою до Вільшанської селищної ради Городишенського району Черкаської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Обґрунтовуючи свою позовну заяву позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що 27 січня 1997 року зроблено запис до Книги актів цивільного стану за №9 та видано свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 , внаслідок чого відкрилася спадщина на його майно та майнові права. На підставі ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) його майно успадкувала ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане нотаріусом Городищенської державної нотаріальної контори 14 листопада 1997 року. ОСОБА_4 за життя, відповідно до ст.ст.541,542 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Вільшанської селищної ради Городишенського району Черкаської області за яким на випадок смерті все своє майно заповіла йому. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, про що 12 листопада 2003 року зроблено запис до Книги актів цивільного стану за №65 та видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 Серії НОМЕР_2 , внаслідок чого відкрилася спадщина на її майно та майнові права. Він реалізував право спадкоємця, звернувся з відповідною заявою за місцем відкриття спадщини та 19 грудня 2005 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .. У червні 2020 року від службових осіб Держгеокадастру у Городищенському районі дізнався, що ОСОБА_3 після смерті якого спадкоємцем була ОСОБА_4 , був внесений до Списку долученого до Державного Акту на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства «Вільшанка», згідно рішення Вільшанської селищної ради народних депутатів від 28 липня 1995 року №4-22. Проте зборами уповноважених КСП «Вільшанка» був виключений по причині відсутності спадкоємців. Дана інформація підтвердилася відповіддю на адвокатський запит. За змістом ст.6 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема з позовом про визнання права. На підставі чого прийняв рішення звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 (участь у раніше проведених судових засіданнях) та його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просили їх задоволити, визнати право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах КСП «Вільшанка» в адміністративних межах смт.Вільшана Городищенського району Черкаської області в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 набуте ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач Вільшанська селищна рада Городищенського району Черкаської області, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, у судове засідання не прибула, електронною поштою надіслано до суду заяви від 19 жовтня 2020 року та 25 січня 2021 року, 02 квітня 2021 року, 28 травня 2021 року в яких зазначено про можливість слухання справи у їх відсутність та постановлення судового рішення на розсуд суду. За викликом суду, для безпосереднього вивчення і оцінки доказів у справі, перевірки фактичних обставин, представник відповідача в засідання не прибув. Неявка учасника справи не перешкоджає судовому розгляду у відсутність сторони, так як повідомлений вчасно та належним чином. За таких обставин, суд, вважає, відповідно до ст. 223 ЦПК України, можливим провести судове засідання у відсутності сторони.

Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог та при відсутності зустрічних вимог відповідача, заслухавши пояснення сторін, належне повідомлення про судовий розгляд позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, вважає, що позовна заява не обґрунтована і не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, ч.1 ст.15 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні особи. Згідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини на підставі наданих, вивчених і досліджених доказів.

Відповідно до свідоцтв про народження від 07 серпня 1947 року та ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , а ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , їх батьками в графі «батько» вказано ОСОБА_6 , та в графі «мати» , ОСОБА_7 (а.с.75-76). В червні 1939 року ОСОБА_8 та ОСОБА_5 вступили у шлюб, про що 14 листопада 1997, як зазначено у свідоцтві про шлюб, змінила прізвище на ОСОБА_9 (а.с.76). 23 січня 1997 року відповідно до свідоцтва про смерть від 27 січня 1997 року виданого Вільшанською селищною радою, помер ОСОБА_3 , про що 27 січня 1997 року зроблено запис до Книги актів цивільного стану за №9 та видано свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 (а.с.75). Довідкою-характеристикою, виданій ОСОБА_4 23 вересня 1997 року Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації управління житлово-комунального господарства Черкаської обласної державної адміністрації, підтверджено належність жилого будинку у АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (а.с.78). 14 листопада 1997 року ОСОБА_4 подала заяву до Городищенської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва на право на спадщину за законом на спадкове майно у виді жилого будинку з надвірними спорудами після смерті брата ОСОБА_3 (а.с.74). ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 , проживаюча АДРЕСА_1 , як сестра, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , брата, ОСОБА_3 , яке складалося з жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого у АДРЕСА_1 на земельній ділянці держфонду (а.с.80). ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, про що 12 листопада 2003 року зроблено запис до Книги актів цивільного стану за №65 та видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 Серії НОМЕР_2 , внаслідок чого відкрилася спадщина (а.с.8). На підставі заповіту посвідченого секретарем виконкому Вільшанської селищної ради 03 листопада 2003 року за реєстровим №368 спадкоємцем майна ОСОБА_4 у виді «хата, земля та державний акт на право приватної власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) і все моє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати мені на день смерті і на що я за законом матиму право заповідаю ОСОБА_2 » (а.с.55). Особа позивача ОСОБА_2 підтверджена суду даними паспорта громадянина України ОСОБА_2 Серії НОМЕР_3 виданого 30 грудня 1999 року Городищенським РВ УМВС України в Черкаській області (а.с.3-4). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Городищенської державної нотаріальної контори 14 листопада 1997 року, ОСОБА_4 була сестрою ОСОБА_3 та успадкувала від нього житловий будинок з надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_1 на земельній ділянці держфонду (а.с.5). 05 березня 2004 року ОСОБА_10 повідомив письмовою заявою нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 (а.с.62). У довідці від 05 грудня 2005 року виданій Вільшанською селищною радою, ОСОБА_10 вступив до управління спадковим майном померлої, а саме: розпорядився майном покійної , взяв її особисті речі (а.с.69).

19 грудня 2005 року ОСОБА_2 звернувся до Городищенської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 на майно у виді приватизованої земельної ділянки, права власності на майновий пай та грошові заощадження з належними відсотками та компенсацією (а.с.61). Спадкове майно на яке видано свідоцтво складалося із земельної ділянки розміром 1,85га на території Вільшанської селищної ради і була передана померлій для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного Акта на право приватної власності на землю Серії ЧР №158, виданого Вільшанською селищною радою 15 травня 2001 року; права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Вільшанка», належного померлій на підставі свідоцтва Серії ЧЕ-1 №008046, виданого Вільшанською селищною радою 24 грудня 2004 року; грошових заощаджень в сумі 20077,45 грн з належними відсотками та компенсацією по них у ТВБВ №3278/021 смт.Вільшана філії Городищенського відділення №3278 ВАТ «Ощадбанк» на рахунках № НОМЕР_4 , що належали померлій на підставі довідки №847 від 05 грудня 2005 року (а.с.71). У листі відділу у Городищенському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 14 липня 2020 року зазначено, що ОСОБА_3 включений до Списку громадян- членів колективного сільськогосподарського підприємства до Державного Акту на право колективної власності на землю Серії ЧР №12, реєстраційний номер 12 від 02 листопада 1995 року, виданого КСП «Вільшанка» смт.Вільшана Городищенського району (а.с.9-13). За змістом Витягу з протоколу №1 зборів уповноважених КСП «Вільшанка» від 6 лютого 1998 року виключено з Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства до Державного Акту на право колективної власності на землю Серії ЧР №12, реєстраційний номер 12 від 02 листопада 1995 року, виданого КСП «Вільшанка», людей, які померли і в них немає спадкоємців, в тому числі ОСОБА_3 (а.с.15). Із листа відділу у Городищенському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 10 вересня 2020 року, ОСОБА_3 виготовлявся Сертифікат на право на земельну частку (пай) по КСП «Вільшанка» Серії ЧР №0179758 р-н 666 від 11 лютого 1997 року, але відповідно до протоколу №1 зборів уповноважених КСП «Вільшанка» від 6 лютого 1998 року, було прийнято рішення про виключення гр. ОСОБА_3 зі списку людей з формулюванням «які померли і в них немає спадкоємців», тобто вказаний сертифікат був анульований (а.с.32).

Частиною 1 ст.16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, окрім іншого, визнання права.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного Кодексу України спадкування перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що відкривається внаслідок смерті особи, і до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті. За ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, зазначеної Конвенції, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Онер`їлдіз проти Туреччини" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський Суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

В рішенні Європейського Суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

При прийнятті рішення у справі, суд, виходить виключно із змісту позовних вимог позивача, наданих сторонами пояснень і доказів, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Обсяг встановлених правових відносин між сторонами та зміст наданих позивачем доказів, як і витребуваних судом доказів від нотаріуса та архівної установи, не дають можливості суду прийти до висновку про визнання права позивача, як спадкоємця ОСОБА_4 за заповітом, на земельну частку (пай). Аналіз правових норм, які регулюють порядок вирішення заявлених спірних відносин між позивачем і відповідачем, зобов`язує суд взяти до уваги вимоги чинного законодавства, як на час відкриття спадщини так і звернення з позовом до суду, в частині наявності правових підстав для визнання заявленого права в судовому порядку.

Із досліджених судом доказів, встановлено, що ОСОБА_3 мав рідну сестру ОСОБА_4 , яка успадкувала за законом після його смерті належне йому майно у виді житлового будинку і на час відкриття спадщини іншого майна за спадкодавцем зареєстровано не було, про що безпосередньо зазначено як у заяві до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на прийняття спадщини, як і в самому свідоцтві про право на спадщину за законом, а саме: «спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого у АДРЕСА_1 на земельній ділянці держфонду», що узгоджувалося із вимогами ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Спадкодавиць ОСОБА_3 за життя працював у КСП «Вільшанка» і відповідно був включений на час розпаювання земель господарства до Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мали право на земельну частку (пай), що був додатком до Державного Акту на право колективної власності на землю Серії ЧР №12, реєстраційний номер 12 від 02 листопада 1995 року, виданого КСП «Вільшанка». 06 лютого 1998 року, було прийнято рішення зборами уповноважених КСП «Вільшанка» про виключення гр. ОСОБА_3 зі Списку із зазначенням причин « які померли і в них немає спадкоємців», відповідно виготовлений Сертифікат на право на земельну частку (пай) був анульований. Спадкодавиця ОСОБА_4 за життя склала заповіт, яким визначила спадкоємцем ОСОБА_2 із відповідним обсягом майна та прав, як то передбачалося ст.ст.541,542 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Між собою ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не є родичами кровного споріднення, остільки ОСОБА_2 є чоловіком доньки ОСОБА_4 .. За заповітом ОСОБА_2 прийняв у спадок майно ОСОБА_4 у виді приватизованої земельної ділянки, права власності на майновий пай та грошові заощадження з належними відсотками та компенсацією. Змістом заповіту ОСОБА_4 було охоплено спадкове майно « хата, земля та державний акт на право приватної власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) і все моє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати мені на день смерті і на що я за законом матиму право заповідаю ОСОБА_2 ». Таким чином, до складу спадкового майна за заповітом, не входило право позивача, як спадкоємця ОСОБА_4 , на земельну частку (пай) ОСОБА_3 .. Відповідно із аналізу наданих до суду сторонами доказів, не доведено і право ОСОБА_2 на спадкування після померлого ОСОБА_3 права на земельну частку (пай) у КСП «Вільшанка». Судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 набула права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, яке підтверджується Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства Серії ЧЕ-1 №008046 від 24 грудня 2004 року, та земельну ділянку площею 1,85 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним Актом на право приватної власності на землю Серії ЧР№158 (а.с.65-66).

Представник позивача, в своїх поясненнях до суду, посилалася на нікчемність рішення зборів уповноважених КСП «Вільшанка» від 6 лютого 1998 року, яким виключено з Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, що є додатком до Державного Акту на право колективної власності на землю Серії ЧР №12, реєстраційний номер 12 від 02 листопада 1995 року, виданого КСП «Вільшанка», людей, які померли і в них немає спадкоємців, в тому числі ОСОБА_3 , і наявність права у його спадкоємців на захист та відновлення порушених прав та інтересів. Суд, повно та всебічно, об`єктивно і безпосередньо, вдався до оцінки повідомлених і встановлених обставин представником позивача під час судового розгляду. При вирішенні питання про належність і достатність наданих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд, приходить до висновку, що для встановлення обставин, які мають значення для справи у виді визнання права ОСОБА_2 на спадкування права на земельну частку (пай) ОСОБА_3 , під час судового розгляду не здобуто, як і не встановлено таких після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.ст.328, 392, 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті

Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" , зазначає ст.126 Земельного Кодексу.

Виходячи з положень ст. 182 ЦК України, до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстроване в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Аналізуючи вищевказані норми законодавства, суд вважає, що у даному випадку до спадкоємця ОСОБА_4 не переходить право на земельну частку (пай) ОСОБА_3 , як не було оформлено відповідним чином. Зазначена позиція суду узгоджується із роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 (п.3.5), що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу, а позовні вимоги позивача взагалі стосуються лише визнання спочатку самого права на земельну частку (пай).

Враховуючи вищенаведене, у задоволенні позову ОСОБА_2 до Вільшанської селищної ради Городищенського району Черкаської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 80,83,84,89,141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Вільшанської селищної ради Городищенського району Черкаської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування - відмовити.

Копію рішення суду надіслати для відому позивачу, відповідачу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя О. М. Савенко