Провадження № 4-с/352/4/21
УХВАЛА

28 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Кукула О.С.

за участю: представника скаржника ОСОБА_1 ,

приватного виконавця Витвицького В.В.,

представника заінтересованої особи ПАТ «Укрсиббанк» Матвійчука М.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на дії приватного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

13.01.2021 року ОСОБА_2 звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з скаргою на дії приватного виконавця з проведення оцінки майна, визнання оцінки майна протиправною. В подальшому 25.01.2021 року доповнив скаргу та додатково просив зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В.В. зняти з реалізації на прилюдних торгах нежитлове приміщення.

28.01.2021 року від приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В.В. надійшло клопотання в якому він просить залишити скаргу без розгляду оскільки заявником пропущено строк звернення до суду, однак при поданні скарги клопотання про поновлення строку подано не було.

В судовому засіданні приватний виконавець клопотання підтримав, вказав, що на його думку, строк на подання скарги слід обчислювати із моменту надіслання ОСОБА_2 повідомлення про результати визначення оцінки майна, тобто в даному випадку з 08.12.2020.

Представник скаржника проти задоволення клопотання заперечив, вказав, що строк звернення до суду не пропущено, так як скарга подана в межах 10-ти робочих днів, тобто відповідно до вимог ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження».

Представник заінтересованої особи ПАТ «Укрсиббанк» зазначив, що на його думку, клопотання є підставним та підлягає до задоволення.

Вислухавши приватного виконавця, представників скаржника, заінтересованої особи ПАТ «Укрсиббанк», дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.

Судом встановлено, що 31.12.2020 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку було отримано повідомлення про результати визначення вартості описаного та арештованого майна.

13.01.2021 року скаржник звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця з проведення оцінки майна. Крім того просив визнати протиправною оцінку майна нежитлового приміщення, а в подальшому доповнив скаргу вимогою про зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В.В. зняти з реалізації на прилюдних торгах нежитлове приміщення.

У відповідності до ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і сторони повинні очікувати їх застосування.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду із пропуском десятиденного строку, встановленого пунктом «а» частини першої 449 ЦПК України, про зміст якої скаржник не міг не бути обізнаним, адже ЦПК України є основним нормативним актом, який регулює здійснення судочинства загальними судами і відповідно визначає процесуальний порядок звернення з такими скаргами та їх розгляду судом.

Стосовно скарги ОСОБА_2 в частині визнання протиправною оцінки майна нежитлового приміщення суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму №6 від 07.02.2014 положеннями ЦПК України встановлено, що скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

В той же час суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Таким чином, дана норма є спеціальною по відношенні до положень ЦПК України, а відтак саме положення ч. 5 ст. 58 Закону мають застосовуватись у даному випадку.

Одночасно суд залишає без уваги посилання приватного виконавця на постанову Верховного Суду за №439/1493/15 від 18.11.2020 року так як обставини даної скарги та тієї, що була предметом розгляду ВС, різняться. Зокрема ОСОБА_2 отримав результати визначення вартості чи оцінки майна.

Оскільки положеннями ч.5 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено право сторони у випадку незгоди з результатами визначення вартості чи оцінки майна, на оскарження їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення, відтак в даному випадку такий строк слід обраховувати саме з 31.12.2020, як дня отримання ОСОБА_2 повідомлення.

Проте, як вже було встановлено судом 10-денний строк ОСОБА_2 пропущений.

Крім того, суд залишає без уваги твердження представника скаржника про застосування до спірних правовідносин положень ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» з огляду на наступне.

Так, згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, за змістом цієї норми при здійсненні судочинства суд керується положеннями ЦПК України, а не Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження».

Суд звертає увагу на те, що ЦПК України регулює порядок оскарження саме до суду дій державного чи приватного виконавця, на виконанні якого перебуває судове рішення цього суду. Право на звернення зі скаргою і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю ухваленого за правилами ЦПК України судового рішення та з його примусовим виконанням. Відповідні положення вміщено у розділі VIІ цього Кодексу «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Стаття 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» регулює оскарження дій державного чи приватного виконавця не тільки до суду, а й до інших органів. Так, відповідно до частини третьої статті 74 зазначеного Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Таким чином, стаття 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» регулює відносини з оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців при виконанні не тільки судових рішень, але й інших виконавчих документів.

Ураховуючи викладене, стаття 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до статей 449-451 ЦПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі за №920/149/18 від 13.03.2019 року.

За правилами статей 120, 124, 127 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, установлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом установлено неможливість такого поновлення.

Крім того, відповідно до частини четвертої ст.127 ЦПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Проте, скаржником заяви про поновлення строку для подання скарги на дії приватного виконавця та визнання протиправної оцінки суду подано не було.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму №6 від 07.02.2014 якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити заявникові право на повторне звернення до суду.

Одночасно суд враховує, що пропуск ОСОБА_2 строку звернення із скаргою до суду є незначним, проте у своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу І Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (див. рішення від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини»).

Так, як вбачається з матеріалів цивільної справи за №344/18274/13 скаржник неодноразово звертався до суду із скаргами на дії приватних і державних виконавців, відтак застосування відповідних процесуальних обмежень було передбачуваним для ОСОБА_2 і тому відповідає принципу юридичної визначеності.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі за №920/149/18 від 13.03.2019 року зроблено висновок про те, що зважаючи на можливість скаржника передбачити наслідки несвоєчасного звернення з скаргою, пропуск строку звернення до суду із такою скаргою навіть у один день є підставою для залишення її без розгляду, у випадку якщо не було подано відповідного клопотання про поновлення процесуальних строків.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 257, 260-261, 354-355 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_2 на дії приватного виконавця залишити без розгляду.

Згідно з ст.261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена в повному обсязі 02.02.2021 року.

Суддя Гриньків Д.В.