справа № 367/2051/19 головуючий у суді І інстанції Кафтанов В.В.
провадження № 22-ц/824/6183/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 лютого 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою та з урахуванням уточнених вимог просила видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 за фактом вчинення домашнього насильства по відношенню до постраждалої особи - ОСОБА_3 строком на 6 місяців та обмежити спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_3 та заборонити ОСОБА_1 вести листування з ОСОБА_3 або контактувати з ним в будь-який інший спосіб; заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань меншу за 1 000 метрів до місця проживання чи перебування ОСОБА_3 , зокрема: - до місць його проживання за адресами: 1) АДРЕСА_1 ; 2) АДРЕСА_2 ; - місця навчання за адресою: Україна, м. Київ, вул. Введенська, буд. 35 ; - місць відпочинку, оздоровлення, зайняття спортом постраждалої особи та будь-яких інших місць частого перебування; заборонити ОСОБА_1 особисто чи через третіх осіб розшукувати та/чи переслідувати ОСОБА_3 , за умови, що ОСОБА_3 самостійно не висловив бажання бачити ОСОБА_1 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 є матір`ю, а ОСОБА_1 батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Малолітній ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , та проживає там разом з заявником. 09 грудня 2017 року ОСОБА_1 викрав сина ОСОБА_3 і не повертав його та на телефоні дзвінки не відповідав. 26 січня 2018 року заявник звернулася до Святошинського УП ГУ НП у місті Києві з заявою про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення. Дану інформацію було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 січня 2018 року № 0000688 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України. За жодною з відомих заявнику адрес проживання відповідача органами досудового розслідування не вдалось знайти дитину. ОСОБА_1 своїми діями повністю позбавив ОСОБА_2 можливості виконувати материнські обов`язки. Заявник не знала де її дитина, що з нею, з ким вона проживає, як про неї піклуються. Дізнавшись, що дитина навчається в ліцеї № 157 за адресою: Оболонський проспект, 12-В, м. Київ , 17 січня 2019 року заявник та її адвокат в присутності патрульної поліції забрали дитину з ліцею № 157. Дитина перебувала в жахливому стані, у неї був брудний одяг, брудні нігті, неохайна зачіска та тяжкий стан здоров`я. Після оформлення всіх документів в Оболонському управлінні поліції заявник з дитиною поїхали до медичного закладу, де дитині поставили діагноз - хронічний бронхіт. Весь час дитина плакала і просила, щоб ОСОБА_2 не віддавала її батьку - ОСОБА_1 . 18 січня 2019 року заявник звернулася до спеціаліста щодо оцінки психологічного стану дитини. Висновком психолога було встановлено, що дитина переживає за матір, так як батько неодноразово застосовував фізичну силу до матері в присутності дитини, що батько поганий, так як забороняв спілкуватися з матір`ю, говорив погані слова відносно неї та її батьків. Відсутність спілкування з матір`ю негативно вплинуло на психологічний стан. Дитина не хоче згадувати проживання з батьком, так як батько забороняв згадувати про матір, не надавав належної уваги. Дитина говорить про те, що батько її вкрав, і після викрадення забороняв проситись до матері, говорив на нього образливі слова. Дитина хоче скоріше забути все, що з нею було, коли проживала з батьком. З 23 січня 2019 року до 29 січня 2019 року ОСОБА_2 разом з сином перебувала на стаціонарному лікуванні з ускладненням обструктивним бронхітом, який дитина отримала під час проживання з батьком. У період з 09 грудня 2017 року по 17 січня 2019 року дитина не спілкувалась з заявником, батько переховував ОСОБА_3 , наніс йому психологічну травму, а також не займався його станом здоров`я. На теперішній час дитина емоційно переживає, щоб батько її не вкрав знов. За час коли ОСОБА_3 проживав з батьком, останній вимагав від заявника у незаконному порядку грошові кошти на утримання дитини.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 04 лютого 2021 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заінтересована особа зазначає, що суд відкрив провадження у справі за заявою, яка містить підроблений підпис від імені заявниці. Розгляд справи здійснено судом з порушенням правил підсудності. Судом першої інстанції сфальсифіковано обставини справи. ОСОБА_1 з 2003 року є адвокатом, має бездоганну репутацію, на сьогодні проживає з дружиною та двома дітьми. Будь-яких скарг від дружини, а також сусідів, оточуючих, соціальних служб щодо насильства або неналежного виконання батьківських обов`язків, інших правопорушень не існує. Будь-які скарги на поведінку заінтересованої особи або на її протиправні дії з боку заявника до моменту укладення ОСОБА_1 другого шлюбу та народження в ньому дітей були відсутні. Жодного вироку чи постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності заявник не надає, оскільки їх не існує. Заявник не надала жодного повідомлення про підозру або доказів наявності розладів здоров`я у осіб, яким нібито ОСОБА_1 заподіяв тілесні ушкодження. ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем, на думку заінтересованої особи, має психологічні розлади, про що свідчить її неадекватна поведінка. Іграшки та інші подарунки, які ОСОБА_1 дарував сину, зберігаються у спеціально обладнаній дитячій кімнаті за місцем проживання заінтересованої особи. Факт викрадення дитини батьком спростовується наданням ОСОБА_1 Оболонським управлінням поліції довідки про місце проживання дитини. Звернення заявника до органів поліції носило формальний характер і мало на меті вимагання грошей від заінтересованої особи. Інформація щодо психологічного насильства по відношенню до дитини, щодо неналежного виконання батьківських обов`язків спростовується характеристиками з дитячого садочка та з ліцею. Події, що відбулися 30 квітня 2020 року, відображені у поясненні, які направлені до Ірпінського відділу поліції. Про можливі випадки пошкодження особистого майна та про підпал автомобіля ОСОБА_2 будь-яка інформація відсутня. З метою припинення протиправної поведінки ОСОБА_1 неодноразово звертався до органів поліції за фактами діянь, передбачених ст. 302 КК України, та зі свого боку намагався уникати конфліктів, про що свідчить, зокрема, договір про участь у вихованні дитини. Оскаржуваним рішенням суду заінтересовану особу протиправно позбавлено права користування майном, а саме квартирою по АДРЕСА_1 . Враховуючи той факт, що спортивним вихованням дітей, навчанням їх плаванню займається особисто заінтересована особа, оскаржуваним рішенням порушені як особисті права ОСОБА_1 , так і права його дітей у сфері фізичної культури та спорту. Оскаржуваним рішенням заінтересованій особі було заподіяно матеріальну шкоду на суму, що перевищує 15 000 грн. у зв`язку з неможливістю відвідувати фітнес клуб мережі « Sport Lift » по вул. Волоська, 62 у м. Київ та необхідністю додаткових матеріальних витрат на організацію відпочинку, що пов`язано з фактичною неможливістю використання квартири по АДРЕСА_1 . При ухваленні рішення судом порушено вимоги ст. 263, ч. 2 ст. 264 ЦПК України. Суд не обґрунтував заборону заінтересованій особі наближатися до місця проживання та перебування ОСОБА_3 на відстань 1000 м. до адреси АДРЕСА_2 та вул. Введенська, 35 у м. Київ , які знаходяться безпосередньо біля основних транспортних шляхів, що з`єднують центр міста Києва з Оболонським районом, де мешкає ОСОБА_1 з родиною та на відстані близько 500 метрів від Подільського районного суду міста Києва та інших установ, де заінтересована особа регулярно надає правову допомогу своїм клієнтам. При ухваленні рішення судом перевищено граничний строк обмежувального припису.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на те, що факт підроблення підпису заявника у заяві про видачу обмежувального припису не підтверджується жодними доказами. Зміна місця проживання заявника та дитини була здійснена після подання заявником заяви. На момент відкриття провадження у справі заявник та дитина проживали за зареєстрованим місцем проживання заявника по АДРЕСА_1 . Неявка належним чином повідомленої заінтересованої особи в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи. Суд правомірно прийняв до уваги та врахував додаткові пояснення заявника. Надані заінтересованою особою докази подано з порушенням процесуальних строків. Відсутність певних процесуальних рішень правоохоронних органів жодним чином не позбавляє суд права встановлювати чи не встановлювати в діях особи ознак вчинення домашнього насильства. Інформація щодо особистості заявника є відвертою брехнею та має на меті приниження та завдання душевних переживань заявнику. Заявник надала суду докази на підтвердження зазначених в заяві обставин. ОСОБА_1 не спростував та не довів необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо доведеності вчинення ним психологічного насильства щодо малолітнього сина. Заінтересована особа не має права власності на квартиру по АДРЕСА_1 , оскільки квартира є особистою власністю заявника. Систематичність, цинічність та аморальність вчинених ОСОБА_1 дій в порушення оскаржуваного рішення чи обмежувального припису свідчать про наявність максимального ризику подальшого вчинення заінтересованою особою домашнього насильства щодо малолітнього сина, що унеможливлює скасування оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено,що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.150, Т.1).

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Святошинського УП ГУ НП у місті Києві з заявою про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення. Дану інформацію було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 січня 2018 року № 0000688 за ознаками злочину, передбаченого ст. 146 ч. 2 КК України, а саме, що її колишній чоловік ОСОБА_1 09 грудня 2017 року забрав в місті Києві їх спільного сина ОСОБА_3 та не повернув його (а.с.153, Т.1).

Згідно висновку психологічного дослідження від 29 січня 2019 року було встановлено: разом з матір`ю дитина почуває себе комфортно та прагне її захистити від батька. ОСОБА_3 переживає за матір ОСОБА_2 , що її може образити ОСОБА_1 «….папа бил маму по попе ногой», «… мама плакала, когда папа ее бил…Чувствовал что маме плохо… Я тогда папе говорил: «..Не бей маму! Не бей маму! А папа не прекращал это делать», «..когда папа видит маму, бросается ее бить».

З 9 грудня 2017 року до 17 січня 2019 року дитина знаходилась з батьком. Можливості спілкуватися з дитиною матір ( ОСОБА_2 ) не мала. Дитина, про період життя з батьком ( ОСОБА_1 ): «Когда был с папой, часто было скучно. Говорил папе и ОСОБА_4, но со мной все равно не хотели играть...», «..тетя (співмешканка батька) относилась по-среднему, иногда ругала... она меня не обнимала...», «..папа часто уходил с ОСОБА_4... я всегда оставался один... мне было одиноко», «..папа называл меня плохими словами, говорил что я дебил», «...хочу побыстрее забыть все плохое, что было с папой».

Дослідження показало, що перебування з батьком, та відсутність можливості спілкування з матір`ю тривалий час, негативно вплинуло на психіку дитини. Зі слів ОСОБА_3 : « Папа меня украл, но это не страшно », «Когда папа меня украл, скучал за мамой, просился к маме: «Папа, давай пожалуйста поедем к маме, хотя бы на выходных?». Папа говорил: «нет». Папа обещал, обманывал меня, что мы поедем... ».«..папа меня ругал...поэтому я самый худший мальчик на свете».

Під час дослідження у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено, що дитина має страх розлуки з матір`ю (що рідний батько може знову його викрасти у матері), тому дитину не рекомендовано залишати на тривалий час з незнайомими людьми без присутності матері.

Дитині рекомендовано уникати стресових ситуацій та пройти курс психотерапії у дитячого психолога (а.с.9, Т.1).

Відповідно до висновку психологів від 01 липня 2020 року сімейна ситуація ОСОБА_2 і ОСОБА_1 несприятливо впливає на емоційний стан їхнього сина ОСОБА_3 .

Аналіз переживань ОСОБА_3 (їх характер) стосовно його життєвої ситуації свідчить, що в його психічній реальності є негативні переживання, які призводять до високого рівня тривожності в емоційній сфері.

Тому для відновлення і зцілення дитячої психіки потрібно створення особливих умов виховання і життєвих умов.

Основною і базовою умовою для відновлення психіки - це створення почуття безпеки і захищеності, усунення факторів, які причинили стрес, а саме обмеження, хоч би тимчасово, спілкування з рідним батьком та перебування з підтримаючим дорослим, з матір`ю, ОСОБА_2 , яка викликає стан довіри і захищеності. Рекомендована проста організація життєдіяльності, спокій, спілкування з однолітками і творчі заняття. Ставлення до дитини з повагою, що включає - любов до неї, інтерес до її світу, віра в її власні сили, оптимізм, толерантність - це формує адекватну самооцінку, впевненість у собі, і сприяє не лише успішному відновленню психоемоційного стану, а й закладає основи успішної особистості.

Негативний характер переживань та почуттів, що виявив ОСОБА_3 після зазначених вище психотравмуючих подій, свідчить про неблагополучний стан психіки, високий рівень загальної тривожності і зниження психічної активності, зумовлене тривогою, ознаки астенії. Це може мати негативні наслідки для подальшого фізичного і психічного розвитку, здоров`я, спричинити виникнення різних форм/проявів соціально дезадаптованої поведінки.

У ставленні ОСОБА_3 до батьків разом та до кожного окремо ( ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ) є специфічні психологічні особливості. Своїх батьків ОСОБА_3 не сприймає як подружню пару.

Аналіз результатів безпосереднього спостереження за взаємодією ОСОБА_3 з матір`ю до початку зустрічей з психологом, в ситуації ігрової взаємодії під час проведення сумісних зустрічей, дозволяє стверджувати про комфортність перебування сина поруч з матір`ю. Мати забезпечує потреби ОСОБА_3 у захисті та комфорті, є найважливішою авторитетною фігурою у його найближчому оточенні.

ОСОБА_3 виявляє специфічні особливості у ставленні до свого рідного батька - ОСОБА_1 . Поведінка та висловлювання рідного батька в ситуаціях взаємодії з ОСОБА_3 призвели до негативних переживань дитини, його тривоги і страху. Спілкування з батьком хлопчик сприймає як загрозу базової потреби - потреби у безпеці. Тому у ОСОБА_3 сформувалося стійке неприйняття та небажання бачитись з ОСОБА_1 .

Виникнення у ОСОБА_3 сильної тривоги обумовлюють ряд соціальних чинників.

За результатами дослідження, можна стверджувати, що такими чинниками є дії батька (спочатку виставляння за двері з мамою, викрадення машини, потім викрадення з магазину, заборона батька спілкуватися з мамою, приниження, пошкодження дверей їхньої з матір`ю оселі, використання газового балончику зі шкодою для дитини), які призвели, до постійного почуття тривоги у дитини та почуття незахищеності - через такі дії батька ОСОБА_3 ніде не почувається у безпеці.

Аналіз психічної реальності ОСОБА_3 дозволяє стверджувати, що він зазнає з боку батька психологічного тиску: дії батька з точки зору впливу на психологічний стан ОСОБА_3 можуть бути визначені як жорстоке психологічне поводження.

Жорстоке поводження відноситься до категорії психічних травм.

У структурі жорстокого поводження виділяють насильство і нехтування основних потреб неповнолітнього, задоволення яких не може бути забезпечене ним самим і є обов`язком дорослих.

Дитина, яка зазнала насильство, на додаток до переживання страху за своє життя і близьких, втрачає базове почуття довіри світу, відчуває безсилля і приниження. При цьому відбувається руйнація самооцінки, яка на цьому етапі є хиткою, реформованою і в багатьох випадках залежить від оцінки інших, страждає її почуття власної гідності, переживання «Я» дитини.

Пережите дитиною загрожує її здатності адекватно себе сприймати, будувати повноцінні контакти з оточуючими, відчувати і захищати свої психологічні границі.

Дії батька, зазначені вище, призвели до втрати ОСОБА_3 почуття психологічного комфорту та благополуччя (стану суб`єктивного благополуччя). За таких умов батько фактично став для власної дитини емоційно недоступним і тому виконання батьківських функцій має бути обмежене (як мінімум тимчасово) задля інтересів ОСОБА_3 , нормалізації його психологічного стану (а.с.161, Т.1).

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо сина заявника, а тому є необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_1 шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У частині 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року в справі № 754/11171/19 вказано, що «відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_2 на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно дитини ОСОБА_3 надала суду висновки психологічного обстеження та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, які, на її думку, підтверджують зазначені у заяві факти.

У той же час, надані суду докази не підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно дитини.

Відповідно до вимог ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновки психолога, які містяться у матеріалах справи, ґрунтуються на поясненнях самої дитини, її думці, яка сформувалася внаслідок поведінки та взаємовідносин між батьками. Психологи спілкувалися лише з дитиною та її матір`ю, при цьому, батько дитини присутній, а відповідно, і вислуханий не був.

Висновки психолога є суб`єктивною оцінкою психологічного стану дитини, яка ґрунтується виключно на подіях, які сприймались самою дитиною, на сприйнятті психологом розповіді дитини, а відтак, враховуючи вік ОСОБА_3 (2012 року народження), на думку апеляційного суду, зазначені висновки можуть бути підтвердженням вчинення відносно дитини насильства виключно в сукупності з іншими наявними у справі доказами.

У той же час, будь-яких інших доказів вчинення насильства відносно ОСОБА_3 зі сторони його батька матеріали справи не містять.

На спростування доводів заявника ОСОБА_1 надав суду ряд доказів, які підтверджують відсутність вчинення ним домашнього насильства відносно малолітнього ОСОБА_3 .

Так, згідно з характеристикою учня ОСОБА_3 , виданою КЗ «Навчально-виховний комплекс «Спеціалізована школа І-ІІ ступенів-ліцей» № 157 Оболонського району міста Києва 21 січня 2019 року, ОСОБА_3 зарекомендував себе як старанний, працелюбний учень. Навчається із задоволенням, має хороші досягнення. Добре запам`ятовує учбовий матеріал. Виявляє творче мислення. Має добрий загальний розвиток, здібності до математики і малювання. Вихований, веселий, товариський, доброзичливий, самостійний. Користується повагою серед викладачів та користується авторитетом серед товаришів. ОСОБА_3 загартований, не хворіє, за весь період навчання не пропустив жодного учбового дня. Займається спортом: плаванням, тхеквондо, велоспортом, відвідує гурток малювання. Батько, ОСОБА_1 , є членом батьківського комітету, сумлінно виконує громадські доручення, доброзичливий, врівноважений, комунікабельний, бере участь в організації свят для школярів, приділяє належну увагу вихованню сина. До останнього часу щоденно приводив його на заняття та забирав після уроків або після тренувань (а.с.36, Т.1).

Згідно характеристики Дошкільного навчального закладу № 517 від 21 січня 2019 року дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідував групу № 8 «Ромашка» з 23 січня 2018 року по 31 серпня 2018 року. Дитину оформлював до закладу, а в подальшому, приводив та забирав батько - ОСОБА_1 . Батько ОСОБА_1 приділяв багато уваги розвитку ОСОБА_3. Хлопчик радісно розповідав, як з батьком ходять гуляти в парк на дитячі та спортивні майданчики, разом займались бігом вранці, каталися на велосипедах, разом відвідували басейн. У хлопчика з батьком склались дуже теплі стосунки. У вихователів та працівників дошкільного закладу жодного разу не було зауважень до виховання ОСОБА_3 батьком (а.с.37, Т.1).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення протиправних дій відносно дитини. ОСОБА_1 також не позбавлений батьківських прав відносно дитини.

Звернення ОСОБА_2 з заявою до поліції по факту викрадення дитини не свідчить про наявність у діях ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Відповідно до вимог ст. 141, 157 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Стверджуючи про вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства відносно дитини, викрадення дитини у грудні 2017 року та утримання дитини до 17 січня 2019 року, ОСОБА_2 02 липня 2019 року уклала з ОСОБА_1 договір про участь у вихованні дитини (а.с.77, Т.1), а також надала згоду на тимчасовий виїзд ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон до Єгипту на відпочинок у період з 15 серпня 2019 року по 15 листопада 2019 року у супроводі ОСОБА_1 , який, як вона стверджує, вчиняє психологічне насильство щодо сина (а.с.39, Т.2).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що беззаперечних належних доказів вчинення заінтересованою особою психологічного насильства щодо його сина ОСОБА_3 матеріали справи не містять, а, відтак, висновки суду щодо наявності підстав до застосування обмежувального припису не відповідають обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності для вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування рішення з прийняттям постанови по суті вимог заявника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 04 лютого 2021 року скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 10 червня 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.