Справа № 183/2353/20
№ 2/183/679/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Устименко М.О.,

розглянувши, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за участю представника відповідача ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 11 серпня 2011 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти, відповідачеві було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, що визначений у довідці про зміну мов кредитування, в подальшому, а саме 06.02.2018 року відповідачеві був збільшений кредитний ліміт до 18000 гривень

Щодо встановлення та змін кредитного ліміту банк керувався положеннями п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2..4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття банком свого рішення про зміну кредитного ліміту.

За користування кредитом відповідач зобов`язався сплачувати відсотки у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписані ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком договір про надання банківських.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором не виконував, внаслідок чого станом на 26.03.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 34904,86 грн, з яких: заборгованості за кредитом складає 18259,71 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 8339,32 грн.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочене тіло кредиту у розмірі 6167,48 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; штраф (процентна складова) у розмірі 1638,33 грн.

Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 11 серпня 2011 року у розмірі 34904,84 грн.

У відзиві на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, просить врахувати правову позицію Великої Палати Верховного суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, наполягає на тому, що підписана анкета не являється договором, умови та правила надання банківських послуг разом з Правилами користування платіжною карткою йому не були відомі, тарифи банку до нього не були доведені, жодні кредитні кошти він не отримував, в анкеті відсутні істотні умови договору, притаманні для такого виду договорів. Крім того, відповідач зауважує, що банком було порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», його не повідомили про умови кредитування та узгодження істотних умов, йому не було надано детального розрахунку вартості кредиту. Крім того, відповідач наполягав на застосуванні позовної давності (а.с. 95-99).

У відповіді на відзив на позов представник позивача звернув увагу на те, що відповідач у анкеті заяві висловила свою згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки, та особистим підписом засвідчила свою згоду про те, що ця заява разом з Пам`яткою та Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають договір з банком. До матеріалів справи позивачем надано витяг з Тарифів кредитних карт «Універсальна», з якого чітко вбачається, що відповідачеві встановлено поточну проценту ставку у розмірі 30% на рік. З виписки вбачається, що позичальник певний час користувалася кредитним коштами у вигляді кредитного ліміту, знімала готівку, частково погашала заборгованість (а.с. 102-109).

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, з підстав, викладених у відзиві.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючою суддею у справі визначено Сороку О.В. (а.с. 73).

04 червня 2020 року по справі відкрите спрощене позовне провадження (а.с. 76).

На зазначену ухвалу відповідачем подано апеляційну скаргу, яку ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2020 року повернуто відповідачеві (а.с. 88).

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши підстави позову та подані сторонами докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

11.08.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останньою анкети-заяви. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 32).

11.08.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір, за мовами якого останній отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредиту у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Протягом дії кредитного договору, підписаного з ОСОБА_1 , останньому неодноразово видавалися кредитні картки з визначеним терміном дії (а.с. 31), а кредитний ліміт протягом дії кредитних карток теж неодноразово змінювався (а.с. 30).

Як зазначає банк у позові, що відповідає довідці про зміну умов кредитування, 06.02.2018 року відповідачеві встановлений кредитний ліміт у розмірі 18000 гривень.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за вищевказаним договором не виконував, внаслідок чого за розрахунком банку станом на 26.03.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 34904,86 грн, з яких: заборгованості за кредитом складає 18259,71 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 8339,32 грн.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочене тіло кредиту у розмірі 6167,48 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; штраф (процентна складова) у розмірі 1638,33 грн (а.с. 18-19).

При цьому, як свідчить виписка по особовому рахунку відповідача, останній в період з 21.01.2013 року по 01.03.2020 року активно користувався кредитною карткою, здійснюючи різного роду платежі, перекази, купуючи продукти тощо (а.с. 20-29).

Мотивувальна частина

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 11 серпня 2011 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Проте у Тарифах обслуговування кредитних карток «Універсальна» зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні (а. с. 33).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку -50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.

При цьому суд вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (11 серпня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (29.04.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю у п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень Умов і Правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Також суд вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua та містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11 серпня 2011 року шляхом підписання анкети-заяви.

Між тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Таким чином, позов в частині стягнення основної суми боргу оьбгрунтований та підлягає задоволенню.

Разом з тим, пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, також послався на довідку про умови кредитування (а.с. 30), довідки про отримання відповідачем кредитні картки, та надав декілька розрахунків заборгованості відповідача за договором від 11 серпня 2011 року, (а.с. 7-19).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи чітко вбачається, що 11 серпня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, ідентифікувався у банку, ознайомилася з Умовами та Правилами надання батьківських послуг в ПриватБанку, а 21.01.2013 року йому було відкрито перший картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна», що не спростовано відповідачем протягом розгляду справи.

Встановлені обставини свідчать про обізнаність відповідача про умови кредитування та встановлення процентної ставки за користування кредитом.

Разом з тим, суду не доведено розмір пені, штрафу та комісійних, а оскільки Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання батьківських послуг в ПриватБанку не є складовою кредитного договору, то в їх стягненні слід відмовити.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, однак задоволенню підлягають вимоги в частині стягнення з відповідача боргу за кредитним договором від 11.08.2011 року у розмірі 26599,03 грн. (двадцять шість тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять гривень, 03 копійки), яка складається з наступного: 18259,71 грн. тіло кредиту, 8339,32 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 2102 грн. (а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,76-82,89,141,263,265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.08.2011 року станом 26.03.2020 року у розмірі 26599,03 грн. (двадцять шість тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять гривень, 03 копійки), яка складається з наступного: 18259,71 грн. тіло кредиту, 8339,32 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір в розмірі 2102 гривні (дві тисячі сто дві гривні).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.