Справа № 336/7865/20
Провадження № 2/336/1341/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Савеленко О.А.,

за участі секретаря судового засідання Брагіної І.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Запроріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Міністерства юстиції України про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківський ВДВС у м. Запроріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Міністерства юстиції України про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та просила стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 23389,40 грн.

В обгрунтування позовних вимог, зазначила що 17.09.2004р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції було зроблено актовий запис № 979. У шлюбі у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Фактично шлюбні відносини між возивачем та відповідачем припинилися, у звязку з чим відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя 27.07.2015р. по справі № 336/34/4/15-ц шлюб було розірвано.

Враховуючи те, що Відповідач повністю усунувся від матеріального утримання своєї дитини та колишньої дружини, позивачка була вимушена звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів з Відповідача. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30.11.2017року по справі №336/6143/17 позов про стягнення аліментів було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з 30.10.2017р.

За період з 01.01.2019р. по 30.06.2020р., відповідач неналежним чином та неповністю сплачував аліменти на утримання дитини, в зв`язку з чим станом на 30.06.2020 року у нього виникла заборгованість із аліментів в сумі 23389,40рн., цо підтверджується довідкою Шевченківського ВДВС у м.Запоріжжя від 09.07.2020.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запроріжжя від 28.12.2020 року провадження по справі відкрито, справу вирішено розглядати у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та призначено до розгляду.

23.02.2021 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надішов відзив на позовну заяву, згідно якого ОСОБА_2 позовні вимоги не визнає та просить в задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування відзиву зазначив, що дана заборгованість виникла у звязку з тим, що з 13.06.2019 року по 06.06.2020 року він знаходився у Вільнянському слідчому ізоляторі Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області. Тобто був фактично позбавлений можливості своєчасно та в повному обсязі сплачувати алімнети, відразу після виходу із СІЗО він отримав у державного виконавця розрахунок суми заборгованості з аліментів та сплатив аліменти у повному обсязі. У судовому засідання також пояснив, що навіть у цей період від його імені частково сплачувались аліменти. Від свого обовязку утримувати сина він не ухилявся.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За розглядом справи судом встановлені наступні обставини.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30.11.2017р. по справі №336/6143/17 позов про стягнення аліментів було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з 30.10.2017р.

За період з 01.01.2019р. по 30.06.2020р., відповідач несвоєчасно сплачував аліменти на утримання дитини, в зв`язку з чим станом на 30.06.2020 року у нього виникла заборгованість в сумі 23389,40рн., що підтверджується довідкою Шевченківського ВДВС у м.Запоріжжя від 09.07.2020 року ( а.с.16)

Звертаючись до суду з дійсним позовом, позивачка посилалась на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань зі сплати аліментів, а тому наявні підстави для стягнення з нього пені за період із січня 2019 року по червень 2020 року. Згідно розрахунку позивача за вказаний період пеня становить загальну суму 135590,05 грн. Проте, оскільки розмір заборгованості по аліментам менше суми пені, то просила стягнути неустойку у розмірі 23389,40 грн.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з ч.1-3 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.01.2021 року у справі № 636/3546/17 визначено, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19 встановлено, що Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що фактично виконавче провадження про стягнення з відповідача аліментів було відкрите 30.11. 2017 року.

З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів вбачається, що відповідач несвоєчасно сплачував аліменти на утримання сина. В червні 2019 року був здійснений платіж у розмірі 10200 грн. З червня 2019 року по лютий 2020 року аліменти не сплачувались відповідачем.

Між тим, як вбачається з квитанції наданої відповідачем від 12.07.2019 року ОСОБА_2 на рахунок Шевченківського ВДВС в рахунок погашення аліментів сплачено 5912,00 грн., однак вказана сума не врахована державним виконавцем.

Згідно довідки № 2643 наданої Вільнянською установою виконання покарань № 11 від 22.05.2021 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно утримувався в Державній установі виконання покарань № 11 з 21.06.2019 року по 05.06.2020 року, початок строку покарання рахувати з 13.06.2019 року.

Отже за період коли утворилася заборгованість відповідач не міг сплачувати аліменти. Між тим, навіть в цей період він намагався виконати свій обовязок, як вбачається з розрахунку заборгованості з березня 2020 року по червень 2020 року відповідачем сплачувались аліменти, хоча в цей час він утримувався в Державній установі виконання покарань № 11., така оплата була здійснена і в липні 2019 року.

Отже, судом не встановлено ухилень відповідача від зобов`язань щодо сплати аліментів за даним виконавчим листом, а сам факт існування заборгованості по аліментам не свідчить про винну поведінку відповідача.

Окрім того, після того як перетастали існувати обєктивні причини за яких відповідач не міг сплачувати аліменти, ним одразу була погашена заборгованість по сплаті аліментів, про що також зазначила в позові ОСОБА_1 .

За викладеного, суд приходить до висновку щодо відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам та його ухилення від виконання своїх обов`язків із утримання дитини, а тому суд погоджується з доводами сторони відповідача, викладеними у відзиві, та не вбачає підстав застосування до відповідача майнової відповідальності у вигляді стягнення неустойки.

Ураховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які вона посилається, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені по сплаті аліментів, суд не вбачає.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст.ст.20, 180, 191, 196 ч.1 СК України, ст.ст.1, 3-13, 23, 42, 43, 48, 49, 58, 64, 76-81, 83, 89, 95, 133,141, 174, 209-211, 223, 227-229, 234, 235, 242, 244, 246, 247, 248, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Запроріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Міністерства юстиції України про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.А. Савеленко

28.05.21