ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2179/21 Справа № 208/6935/20 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Клітченко Оксани Анатоліївни від 31.07.2020 року про звернення стягнення на заробітку плату боржника, заінтересована особа: ТОВ ФК Аланд, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику (а.с. 8).

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення по суті, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а.с. 24).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду скасуванню з наступних підстав.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 як неподану суд першої інстанції виходив з того, що заявник не усунув недоліки зазначені в ухвалі суду про залишення скарги без руху.

Проте з такими висновками суду у повній мірі погодитися не можна, зважаючи на наступне.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як передбачено ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, в розумінні Європейського суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу до правосуддя, яке полягає в тому, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Реалізація основоположного принципу здійснення правосуддя як верховенства права безпосередньо залежить від права на доступ до суду, яке має застосовуватися на практиці та бути ефективним. Для того, щоб право на доступ було ефективним, повинна бути реальна можливість оскаржити дію, що порушує право.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Клітченко Оксани Анатоліївни від 31.07.2020 року про звернення стягнення на заробітку плату боржника (а.с. 2).

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 жовтня 2020 року скаргу ОСОБА_1 залишено без руху оскільки в скарзі не зазначено зміст оскаржуваних рішень (рішення), дій чи бездіяльності приватного виконавця та норму закону, яку порушено, обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, тобто скарга не містить чітких посилань на те, які саме дії (бездіяльність) приватного виконавця чи іншої посадової особи ним оскаржуються. Також відсутні реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина). Крім того, заявником не зазначено об`єктивних причин пропуску строку на звернення до суду. А також вказаною ухвалою суду заявнику надано строк для усунення недоліків (а.с. 5).

Копію ухвали суду від 13.10.2020 року було отримано заявником 19.10.2020 року (а.с. 6).

21.10.2020 року ОСОБА_1 на виконання ухвали суду від 13.10.2020 року подав до суду уточнену скаргу (а.с. 7).

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику (а.с. 8).

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України встановлено строк для звернення зі скаргою, зокрема, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

ОСОБА_1 в уточненій скарзі на виконання ухвали суду від 13.10.2020 року про залишення скарги без руху зазначає підстави поважності строку на подання скарги та ставить питання про поновлення строку на звернення до суду (а.с. 7). Проте суд першої інстанції взагалі не вирішив питання щодо поновлення строку на подання скарги чи відмови у його поновленні.

Згідно з ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: 1)найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2)повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3)реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4)зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 5)викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6)підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

У Постанові № 6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», яка на даний час є чинною, зазначено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги ( на даний час указані норми Закону України «Про виконавче провадження» наявні в новому Законі Україні «Про виконавче провадження» у пунктах 4, 5 ч. 4 ст. 74).

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК ( на даний час в редакції ЦПК 2017 року ст. 185).

Так, відповідно до ЦПК України, порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця під час виконання судового рішення, міститься у Розділі VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця під час виконання судового рішення - це вид непозовного цивільного судочинства, що врегульоване спеціальним розділом VII ЦПК України, у порядку якого здійснюється судовий контроль за виконанням судових рішень.

Системний та логічний аналіз зазначених норм закону, дає підстави вважати, що скарга на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця під час виконання судового рішення повинна відповідати лише загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК.

Так, розділом VІІ ЦПК України не встановлено спеціальних вимог до змісту та форми скарги на дії приватного/державного виконавця.

Таким чином, застосовуючи аналогію закону, скарга повинна відповідати вимогам, встановленим до позовної заяви у ст. 175 ЦПК України.

Отже, у випадку невідповідності указаного документа вимогам, встановленим до нього, застосуванню підлягають положення ст.185 ЦПК України

Так, за змістом ч.ч. 1-3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На виконання ухвали без руху від 13 жовтня 2020 року, скаржник 21.10.2020 року подав уточнену скаргу на дії державного виконавця (а.с.7).

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, повернувши скаржнику ОСОБА_1 його скаргу на постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Клітченко Оксани Анатоліївни від 31.07.2020 року про звернення стягнення на заробітку плату боржника у виконавчому провадженні №62679534, оскільки уточнена скарга містить зміст оскаржуваної постанови, норму закону, яку порушено на думку скаржника, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Крім того, щодо висновків суду першої інстанції про зазначення норми закону яку на думку заявника порушено слід зазначити про те, що вони суперечать висновкам Верховного суду відповідно до яких саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суддя першої інстанції допустив порушення прав позивача на доступ до правосуддя, оскільки згідно норм законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд в свою чергу покладено обов`язок повного та всебічного розгляду спорів, які виникли, що можливо лише під час розгляду справи по суті.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

З огляду на вищевикладене, ухвала суду першої інстанції про визнання неподаною та повернення скарги постановлена з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги та приймає їх до уваги, та вважає їх такими, що підлягають задоволенню, оскільки доводи апеляційної скарги підтверджують, що судом допущено порушення вимог процесуального права.

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підстави для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимога заявника про постановлення нового рішення по суті за його скаргою задоволенню не підлягає, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає рішення по суті ухвалені судом першої інстанції, а не розглядає справу, як суд першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров