Справа № 473/3153/20
РІШЕННЯ

іменем України

"01" лютого 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ціліциної О.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

В позові вказував, що 04 липня 2020 року о 13 год. 05 хв. на 120 км автодороги Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв» ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 311», реєстр. номер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Вознесенська, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, з невідомих причин здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Toyota Venza», реєстр. номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Зокрема, автомобіль «Toyota Venza», реєстр. номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження в обсязі, за якими його ремонт є економічно не обгрунтованим (витрати на відновлювальний ремонт автомобіля (678 691,09 грн.) перевищують вартість аналогічного транспортного засобу в технічно справному стані (553 225,94 грн.)).

Разом з тим, на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , як володільця транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter 311», реєстр. номер НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «ЄВРОІНС Україна» з лімітом страхової виплати за шкоду, заподіяну майну в 130 000 грн. та встановленої франшизи у 2 000 грн.

Тому, в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , як власнику автомобіля «Toyota Venza», реєстр. номер НОМЕР_2 відповідачем було завдано матеріальну шкоду, яка складається з:

-шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля в розмірі 247 502,94 грн. (553 225,94 грн. (вартість аналогічного транспортного засобу в технічно справному стані) 177 723,25 грн. (залишкова вартість пошкодженого в дорожньо-траснпортній пригоді автомобіля) 128 000 грн. (розмір страхового відшкодування за рахунок ПрАТ «ЄВРОІНС Україна»));

- 4 000 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження з визначення розміру завданої шкоди;

-800 грн. витрат на послуги евакуатора з перевезення пошкодженого автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця його зберігання.

Оскільки відповідач завдану шкоду позивачу в добровільному порядку не відшкодував, а тому ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_3 вказану шкоду, а також понесені судові витрати.

21 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_3 надав суду відзив на позовну заяву в якому останній вимоги ОСОБА_1 не визнав, мотивуючи заперечення проти позову відсутністю належних та достатніх доказів, що підтверджують розмір завданої шкоди та понесених судових витрат. Зокрема, просив врахувати, що:

- огляд пошкодженого автомобіля проводився оцінювачем поверхово та без участі усіх учасників дорожньо-транспортної пригоди (винної особи), а протокол огляду належного позивачу транспортного засобу не містить усіх необхідних реквізитів (місця проведення огляду, підпису ОСОБА_1 );

- складений оцінювачем звіт про оцінку належного позивачу автомобіля та визначення розміру шкоди, заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не відповідає вимогам закону (в частині назви цього документа, відсутності інформації щодо місця проведення огляду, невідповідності дати проведення огляду транспортного засобу та дати складання звіту);

- під час визначення ринкової вартості належного позивачу автомобіля оцінювачем неправильно застосовано порівняльний підхід (за приклад взято лише один аналог), не враховано фактори, що призводять до зменшення вартості колісного транспортного засобу, що й відображено у відповідному звіті;

- під час визначення розміру шкоди, заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди оцінювачем неправильно визначено (значно завищено) вартість запчастин, необхідних до використання для відновлення пошкодженого транспортного засобу, що призвело до необґрунтованого висновку про фізичне знищення автомобіля та перевищення вартості ремонтних робіт над вартістю аналогічного автомобіля в технічно справному стані.

Також ОСОБА_3 просив врахувати, що ОСОБА_1 не надано суду жодної інформації про місце перебування автомобіля на час розгляду справи, а також те, що надані позивачем документи на підтвердження понесених ним витрат на проведення автотоварознавчого дослідження з визначення розміру завданої шкоди, витрат на послуги евакуатора, судових витрат не містять необхідних реквізитів розрахункових (платіжних) документів, а тому не можуть сприйматися як належні та допустимі докази вказаних витрат.

27 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 надав суду відповідь на відзив в якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вказуючи на те, що огляд пошкодженого автомобіля проводився оцінювачем з належною ретельністю, розпочавшись 26 липня 2020 року та завершився 27 липня 2020 року, у відповідному протоколі огляду належним чином відображено стан, комплектацію транспортного засобу, виявлені пошкодження. Звіт про оцінку належного позивачу автомобіля та визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в цілому відповідає вимогам закону, вартість належного позивачу автомобіля до та після пошкодження, а також розмір завданої останньому шкоди визначений оцінювачем та відображений у звіті з урахуванням відомостей про вартість аналогічних транспортних засобів, технічного стану автомобіля, інших факторів, що впливають на його вартість, інформації про характер та обсяг пошкоджень, вартості ремонтних робіт, запчастин, що підлягають заміні та додаткових матеріалів, що слід використати для усунення пошкоджень. Висновки оцінювача ґрунтуються на законі, достовірних та перевірених даних, а тому повністю спростовують доводи відзиву.

13 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_3 надав суду заперечення на відповідь на відзив в якому не погодився з зазначеними у відповіді на відзив обставинами та підтвердив раніше викладені у відзиві доводи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема, судом встановлено, що 04 липня 2020 року о 13 год. 05 хв. на 120 км автодороги Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв» ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 311», реєстр. номер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Вознесенська, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, з невідомих причин здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Toyota Venza», реєстр. номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Вознесенського міськрайонного суду від 24 липня 2020 року відповідач був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

А відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , як володільця автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 311», реєстр. номер НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «ЄВРОІНС Україна» згідно полісу №АО/2663509 від 14 січня 2020 року з лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну в 130 000 грн. та франшизою в 2 000 грн.

Матеріали справи не містять доказів, що автомобіль «Toyota Venza», реєстр. номер НОМЕР_2 на час розгляду справи змінив власника або є відновленим (відремонтованим).

За загальним правилом, передбаченим ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (до яких належить діяльність з використання транспортних засобів) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме винною особою в повному обсязі.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (п. 4), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки застрахована, при настанні з його вини страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, зокрема шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу потерпілого (витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством), витрати на евакуацію транспортного засобу.

Ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» у страхових правовідносинах визначено поняття «франшиза» - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.п. 14, 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» N 4 від 01 березня 2013 року при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Згідно звіту про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку №236-20 від 07 серпня 2020 року ринкова вартість автомобіля «Toyota Venza», реєстр. номер НОМЕР_2 в непошкодженому стані становить 553 225,94 грн., вартість вказаного транспортного засобу в пошкодженому стані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 177 723,75 грн., вартість ремонтних робіт, необхідних для повного його відновлення згідно калькуляції вартості відновлювального ремонту становить 678 691,09 грн.

Судом встановлено, що порядок проведення оцінки та складання звіту про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку №236-20 від 07 серпня 2020 року, проведений оцінювачем ОСОБА_5 , який зареєстрований в державному реєстрі оцінювачів, отримав сертифікат оціночної діяльності та має стаж роботи за фахом з 2003 року, в цілому відповідають вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440, «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України і Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, виявлені судом порушення не є суттєвими та не вплинули на результати оцінки.

Як вбачається з матеріалів справи, оцінювач ОСОБА_5 для проведення оцінки здійснив особистий огляд пошкодженого автомобіля під час якого встановлено його технічний стан, умови експлуатації, комплектацію, оснащення, встановлене обладнання, зовнішні та приховані пошкодження, що знайшло своє відображення в протоколі огляду транспортного засобу (а.с. 18-19). Ринкова вартості автомобіля «Toyota Venza», реєстр. номер НОМЕР_2 в справному стані визначена на підставі інформації про середню ринкову вартість аналогічного автомобіля, отриману з офіційного джерела «Бюлетеня автотоварознавця» за червень 2020 року №113, з врахуванням оцінювачем коефіцієнту фізичного зносу та проценту зменшення вартості автомобіля у зв`язку з виявленими дефектами, на пов`язаними з дорожньо-транспортною пригодою.

Для визначення залишкової вартості, обсягу та вартості ремонтних робіт оцінювачем додатково складено ремонтну калькуляцію з визначення об`єму та вартості запчастин, робіт та матеріалів, що є необхідними для відновлення автомобіля до попереднього стану (а.с. 20-24).

Суд не приймає до уваги доводи відзиву про недоведеність позивачем розміру завданої шкоди, зокрема твердження про те, що вартість запчастин та деталей, необхідних для відновлення автомобіля, є значно меншою, ніж зазначено у звіті, оскільки:

-долучені до відзиву в підтвердження вказаних заперечень результати обробки запиту магазину автозапчастин «EXIST.UA» з додатками (а.с. 53-78) не містять інформацію про вартість усіх необхідних для відновлення автомобіля запчастин (частина запчастин відсутня в переліку або не міститься інформація про їх вартість у зв`язку з відсутністю пропозицій продажу на території України, частина не є оригінальними запчастинами для автомобіля вказаної моделі (пропонуються замінники-аналоги)). При цьому, як вбачається з додатків до результатів обробки запиту інформації про вартість запчастин, у них не враховано індивідуальні характеристики автомобіля (рік випуску, країну збірки автомобіля, комплектацію, оснащення, встановлене обладнання тощо), кожна запропонована деталь потребує обов`язкової перевірки можливості застосування до індивідуально визначеного транспортного засобу;

-інших належних та допустимих доказів в підтвердження своїх заперечень щодо розміру завданої шкоди стороною відповідача не надано, від пропозиції суду щодо призначення та проведення судової автотоварознавчої експертизи представник відповідача ОСОБА_4 відмовився.

Проте, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За встановлених обставин, оскільки ремонт автомобіля є економічно необґрунтованим (вартість ремонту пошкодженого автомобіля перевищує вартість вказаного автомобіля в технічно справному стані), власник автомобіля не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, а тому ОСОБА_1 має право на отримання від ОСОБА_3 відшкодування шкоди у вигляді:

- різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди (за вирахуванням страхової виплати, на отримання якої має право потерпіла особа), що становить 247 502,19 грн. (553 225,94 грн. (вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди) - 177 723,75 грн. (вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди) 128 000 грн. (максимальний розмір страхової виплати, на отримання якої має право позивач за вирахуванням франшизи));

- підтверджених належними доказами витрат з евакуації транспортного засобу з місця пригоди у розмірі 800 грн. (а.с. 9);

- підтверджених належними доказами витрат за проведення автотоварознавчого дослідження, що були необхідні для визначення розміру шкоди, заподіяної транспортному засобу та отримання страхового відшкодування - 4 000 грн. (а.с. 27).

Оскільки вимога позивача про добровільне відшкодування завданої шкоди була залишена відповідачем без задоволення, а тому вказана шкода підлягає стягненню в судовому порядку.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню понесені та підтверджені судові витрати:

-2 523,02 грн. судового збору (а.с. 36);

-371,85 грн. витрат, пов`язаних з явкою до суду (витрат на пальне) (а.с. 121);

-5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 32-35).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; ідент. номер: НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою, а саме 247 502 (двісті сорок сім тисяч п`ятсот дві) гривні 19 копійок в порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля, 4 000 (чотири тисячі) гривень витрат за проведення автотоварознавчого дослідження та 800 (вісімсот) гривень витрат на послуги евакуатора, а всього 252 302 (двісті п`ятдесят дві тисячі триста дві) гривні 19 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; ідент. номер: НОМЕР_4 ) в порядку відшкодування судових витрат: 2 523 (дві тисячі п`ятсот двадцять три) гривні 02 копійки судового збору, 371 (триста сімдесят одну) гривню 85 копійок витрат, пов`язаних з явкою до суду (витрат на пальне), а також 5 000 (п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 лютого 2021 року.

Суддя: О.В. Вуїв