ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року м. Чернівці

Справа № 727/8133/18

Провадження №22-ц/822/139/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.

секретар Скрипка С.В.,

за участю: відповідача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Чернівецької міської ради про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою, головуючий у І-й інстанції Чебан В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Чернівецької міської ради про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 УПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє Поляк П.П., подали апеляційну скаргу, в якій просять її скасувати в частині відмови у задоволенні клопотання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача в порядку ч. 2 ст.142 ЦПК України, та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким клопотання задовольнити.

Посилаються на те, що ухвала суду в частині відмови в задоволенні клопотання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з необґрунтованими діями позивачки, є незаконною, необґрунтованою та постановленою з порушенням норм процесуального права.

Зазначають, що свідоме ігнорування позивачкою судових засідань у вказаній справі та недобросовісна поведінка під час її розгляду фактично вказують на відсутність мети позивача щодо відновлення прав, про які він заявляв у позові.

На навмисність дій позивачки в частині неявки в судові засідання та подання необґрунтованих клопотань вказує те, що вона була належним чином повідомлена про дату та час кожного судового засідання у даній справі, однак після усвідомлення необґрунтованості своїх вимог перестала з`являтися в судові засідання та подала заяву про відмову від адвоката, який безоплатно надавав їй правову допомогу.

На апеляційну скаргу ОСОБА_4 подала відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що клопотання представника відповідачів не містить обґрунтувань безпідставності дій позивачки чи зловживання правом на звернення до суду, а сам факт залишення позовної заяви без розгляду не є самостійною підставою для відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвала суду оскаржується лише в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, отже, відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України, законність ухвали суду, постановленої в іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 у серпні 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідачів про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15 серпня 2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 вересня 2018 року витребовувались докази у справі. Ухвалами цього ж суду від 26 грудня 2018 року у справі призначено судову земельно-технічну експертизу, 25 лютого 2019 року призначено судову земельно-технічну експертизу, 09 квітня 2019 року - судову земельно-технічну експертизу. Ухвалою суду від 01 листопада 2019 року поновлено провадження у справі.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивачка була належним чином повідомлена про судові засідання, які призначено на 07 серпня 2020 року, на 01 жовтня 2020 року, на 23 жовтня 2020 року.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України закріплено, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу (частина шоста статті 142 ЦПК України).

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Апеляційний суд зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

При цьому звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

За змістом статті 257 ЦПК України залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про розподіл судових витрат, проаналізувавши процесуальні дії сторони позивача у цій справі, зробив вірний висновок, що посилання на необґрунтованість дій позивача є безпідставними.

Виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України, слід зазначити, що необґрунтовані дії позивача, як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є його диспозитивним правом. Для задоволення заявлених вимог відповідач повинен довести, а суд - встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у цивільній справі № 644/7976/18.

З урахуванням наведеного, відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та представником ОСОБА_2 не наведено обставин та не надано на їх підтвердження доказів, які б дали змогу зробити висновок про необґрунтованість дій позивача у справі, що зумовили понесення відповідачем заявлених до стягнення витрат, і вказане виключає можливість для задоволення клопотання про їх компенсацію із застосуванням частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права є безпідставними, зводяться до власного тлумачення заявником норм процесуального права та незгоди із судовим рішенням.

Посилання на відповідну судову практику Верховного Суду є безпідставними, оскільки у наведеній заявником справі, та у справі, яка переглядається, різні фактичні обставини та доведення вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2020 року - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 05 лютого 2021 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк