РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

03 червня 2021 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя Овдієнко В. В.

секретар судового засідання - Запорожець М. Б.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій",

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій" про стягнення заборгованості по заробітній платі,

в с т а н о в и в:

03.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до ТОВ "Васищевський завод рослинних олій" з наступними вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 9 592 грн 00 коп. та збитки, у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 7 300 грн 00 коп.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що з 04.09.2017 по 13.08.2020 він перебував у трудових відносинах з ТОВ "Васищевський завод рослинних олій". Відповідно до умов трудового договору він працював у ТОВ "Васищевський завод рослинних олій" на посаді машиніста котельні.

Він сумлінно виконував свої посадові обов`язки нарікань на його роботу від роботодавця не надходило.

В свою чергу, ТОВ "Васищевський завод рослинних олій", як роботодавець, не виконувало свої обов`язки щодо виплати заробітної плати. З лютого 2020 року роботодавець не виплачував заробітну плату у передбачені строки та у повному розмірі. Він неодноразово вимагав, щоб йому виплачували заробітну плату у повному обсязі та виплатили існуючу заборгованість, однак роботодавець в задоволенні своїх вимог відмовив.

Оскільки роботодавець порушував його трудові права на отримання винагороди за труд, то він прийняв рішення звільнитися з займаної посади.

13.08.2020 він був звільнений з займаної посади за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

В день звільнення роботодавець не здійснив з ним розрахунок та не виплатив заборгованість по заробітній платі.

До теперішнього часу ТОВ "Васищевський завод рослинних олій" не здійснило з ним розрахунок при звільненні.

Відповідно до довідки № 146 від 14.08.2020 року, виданої ТОВ "Васищевський завод рослинних олій" за період роботи з 01.02.2020 по 13.08.2020 включно йому було нараховано до виплати 10 249 грн 37 коп. (за вирахуванням податків), виплачено 656 грн 76 коп. Заборгованість з заробітної плати на 14.08.2020 складає 9 592 грн 61 коп.

Він намагався врегулювати спір в досудовому порядку та направив роботодавцю претензію з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі, однак його вимоги роботодавцем залишені без задоволення.

Вважав, що вищезазначені дії ТОВ "Васищевський завод рослинних олій" є такими, що порушують його права, як працівника, у зв`язку з чим, він вимушений звернутися до суду з цією позовною заявою.

Таким чином, оскільки між ним та ТОВ "Васищевський завод рослинних олій" було укладено трудовий договір, то у них, як працівника і роботодавця, виникли певні права і обов`язки.

Оскільки, він, як працівник виконував свою роботу, то роботодавець зобов`язаний оплачувати його труд.

У зв`язку із порушенням його прав, відсутністю у нього спеціальних знань в області права, він був вимушений звернутися за професійною юридичною допомогою в юридичну компанію, в касу якої ним було сплачено суму у розмірі 7 300 грн 00 коп., які є його збитками, понесеними з вини ТОВ "Васищевський завод рослинних олій", внаслідок порушення норм діючого законодавства про працю та моїх прав.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10.12.2020 відкрито провадження у справі, а ухвалою від 11.02.2021 справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій" про стягнення заборгованості по заробітній платі передано на розгляд Зміївському районному суду Харківської області.

31.03.2021 справа надійшла до Зміївського районного суду та для її розгляду визначено суддю Овдієнка В. В.

Ухвалою судді Зміївського районного суду від 02.04.2021 прийнято справу у провадження Зміївського районного суду Харківської області у складі головуючого судді Овдієнка В. В. та призначено справу до розгляду на 30.04.2021.

30.04.2021 у зв`язку з першою неявкою представника відповідача, відкладено судовий розгляд.

03.06.2021 під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просив задовольнити позов.

Представник відповідача ТОВ "Васищевський завод рослинних олій", який повідомлявся у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, про причини повторної неявки не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав.

Факт належного повідомлення відповідача ТОВ "Васищевський завод рослинних олій" про місце і час розгляду справи підтверджується: відомостями рекомендованих листів, якими направлялися повістки на адресу місцезнаходження юридичної особи, але рекомендовані листи не були отримані та повернуті до суду з відміткою " адресат відсутній за вказаною адресою" (а. с. 62, 89).

Оскільки суд не має відомостей про причину повторної неявки представника відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив та заява про судовий розгляд за його відсутністю, справу вирішено на підставі наявних у ній даних та постановлено заочне рішення у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечував позивач.

Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі відомостей, наявних у позовній заяві та письмових доказах, встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ТОВ "Васищевський завод рослинних олій", Код , має місце знаходження за адресою: АДРЕСА_1 . (а. с. 47).

Позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ "Васищевський завод рослинних олій" до 13.08.2020, що підтверджується трудовою книжкою Серія НОМЕР_1 (а. с. 13).

Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що при звільненні позивача розрахунок з ним своєчасно не проведено.

Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа "Суханов та Ільченко проти України") "майно" може являти собою "існуюче майно" або засоби, включаючи "право вимоги" відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" / "правомірне очікування" стосовно ефективного здійснення права власності.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум; в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Про надання відомостей щодо нарахованої і виплаченої зарплати вказано в ст. 110 КЗпП і ст. 30 Закону України "Про оплату праці" - при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Довідкою ТОВ "Васищевський завод рослинних олій" № 146 від 14.08.2020, підтверджується, що позивач ОСОБА_1 працював в ТОВ "Васищевський завод рослинних олій" з 04.09.2017 по 13.08.2020 на посаді машиніст котельні, дохід за період з 01.02.2020 по 13.08.2020 склав 27 677 грн 21 коп., за період з 01.02.2020 по 13.08.2020 включно ОСОБА_1 було нараховано до виплати 10 249 грн 37 коп. (за виключенням податків), виплачено 656 грн 76 коп., заборгованість з заробітної плати на 14.08.2020 складає 9 592 грн 61 коп. У цій довідці зазначене фактичне місце знаходження підприємства: АДРЕСА_2 . (а. с. 10).

У пункті 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу вказано, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Отже, згідно наказу ТОВ "Васищевський завод рослинних олій" №86-к від 13.08.2020 ОСОБА_1 звільнений з посади машиніста котельні за угодою сторін, згідно ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 13.08.2020 (а. с. 13)

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України сума належних виплат (складові нарахованого заробітку) мала бути виплачена ОСОБА_1 роботодавцем ТОВ "Васищевський завод рослинних олій" в день звільнення 13.08.2020.

Згідно з абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 № 13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового Кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст.167 Кодексу. Згідно п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України встановлено ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами). Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України встановлено оподаткування заробітної плати військовим збором. Ставка військового збору складає 1,5% об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу.

Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, присудженої до стягнення, середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року справа № 180/683/13-ц).

При зазначенні в резолютивній частині рішення висновку про оподаткування присуджених до стягнення сум, - суд враховує, що згідно матеріалів справи ТОВ "Васищевський завод рослинних олій" має перед ОСОБА_1 обов`язок по виплаті заробітної плати згідно бухгалтерської довідки про заборгованість, де суми відображено вже з урахуванням проведених утримань податків, внесків й інших обов`язкових платежів.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, ОСОБА_1 від сплати судового збору в частині позову про стягнення заробітної плати звільнений відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли.

Позов ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню повністю на суму 9 592 грн 61 коп., тобто на 100 % від заявлених вимог, тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави дорівнює 908 гривень.

Вирішуючи питання про оплату професійної правничої допомоги, суд виходив із наступного.

Частинами 2-9 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 3. 5 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічні правила щодо надання адвокатом правової допомоги на підставі договору та щодо гонорару встановлені й статтями 14, 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017, а статтею 29 цих Правил передбачено право адвоката стягувати з клієнта, окрім гонорару, також і коштів, необхідних для покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення, види і порядок сплати яких визначаються договором.

Договір про надання правової допомоги із урахуванням загальних положень про договори і правил про послуги є відплатним (передбачає о платність надання послуг) і в такому разі ціна (оплата, порядок її здійснення) є істотними умовами договору (ст.ст. 6, 11, 202, 509, ч. ч. 1, 5 ст. 626, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628, ст. 632, ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги пов`язується із належним їх визначенням, наявністю розрахунку витрат щодо обсягу, видів наданих послуг. Якщо мають місце додаткові (супутні) витрати, такі теж повинні підтверджуватися розрахунком. Фактична оплата гонорару, інших витрат підтверджується належними і допустимими документальними доказами. Належним і допустимим доказом щодо наявності відповідних підстав для виникнення грошових зобов`язань є зафіксовані у письмовій формі умови договору, що в подальшому слугують підставами для розрахунків між сторонами та для обліку відповідних операцій, які, у свою чергу, теж фіксуються лише у документальній формі (ст. ст. 545, 1087 ЦК України, п. 1.24 ст. 1, ст. ст. 4, 16, 17, 20, 22, 24, 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст. 1 абз. 3, 5, 11, ст. ст. 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 64 і ст. 95 відповідних редакцій ЦПК України, інші норми законодавства). Складання документів, зокрема, первинних, у тому числі, оформлення і видача клієнту розрахункових документів, необхідних для оплати послуг відповідно до визначеного встановленим порядком їх обсягу та порядку оплати, є обов`язком особи, яка надає ці послуги, здійснює облік відповідних операцій та несе відповідальність за складання документів.

Позивачем надано на підтвердження витрат на правову допомогу в сумі 7 300 грн 00 коп. надано копію договору про надання правової допомоги, копію квитанції від 11.08.2020 про сплату цієї суми на рахунок ТОВ "Центр правової допомоги населенню" та акт про надання юридичних послуг (а. с. 8, 14, 15).

З акта про надання юридичних послуг вбачається, що позивачем було сплачено 1016 грн за складання проекту претензії до ТОВ "Васищевський завод рослинних олій" та 1083 грн за складання проекту скарги до Держпраці.

Проте, ці витрати не пов`язані з розглядом позовної заяви, а документи, що були складені, до матеріалів справи не долучалися.

Враховуючи, що позивач оплатив 2790 грн за три години правового аналізу, заснованого на матеріалах справи, обсяг яких є вкрай незначним, а результат правового аналізу включав і потребу на складання документів, що не мають значення для вирішення справи та не були надані до суду, вказана сума не є співмірною із складністю справи та часом, витраченим працівниками Центру на складання позовної заяви.

Крім того, суд взяв до уваги, що відповідно до п. 1 ч. 1 статті 161 ЦПК України вимоги про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати могли бути розглянуті у наказному провадженні, а частиною 2 вказаної статті передбачено право вибору особи на звернення до суду з такими вимогами у наказному або в спрощеному позовному провадженні.

Водночас, матеріали справи не містять відомостей, що позивачу було роз`яснено право такого вибору, але він відмовився звертатися до суду в наказному провадженні, а обрав спрощене позовне провадження, яке є більш затратним за часом та процедурою розгляду.

Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути компенсацію витрат на складання проекту позовної заяви та частково компенсувати витрати на правовий аналіз, заснований на матеріалах справи, на загальну суму 4 000 грн 00 коп. Решту вимог про компенсацію витрат на правовоу допомогу належить залишити без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення підлягає виконанню в частині виплат за 1 місяць на суму 1 464 грн 20 коп., що визначена судом як середня заробітна плата, що підлягала виплаті позивачу, за вирахуванням податків та утриманих аліментів.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій" на користь ОСОБА_1 9 592 (дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто дві) грн 00 коп. заборгованості по заробітній платі; 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп. на відшкодування судових витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти вимог про стягнення відшкодування витрат на правову допомогу - відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць - 1 464 грн 20 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій" до Державного бюджету України (стягувач Державна судова адміністрація України) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп., які перерахувати на рахунок отримувача UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві (м. Київ) 22030106, код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його складення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Васищевський завод рослинних олій", місцезнаходження за адресою: 62495, Харківська область, Харківський район, смт Васищеве, вул. Овочева, буд. 13; , місцезнаходження юридичної особи: 49000, м. Дніпро, вул. Ударників, буд. 27.

Повне рішення складене 08.06.2021.

Головуючий: В. В. Овдієнко