Справа № 417/1320/20
Провадження № 2/417/76/21
РІШЕННЯ

Іменем україни

"08" червня 2021 р. с. Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області у складі: головуючого судді Шкирі В. М., за участю секретаря Грибєнік О.В., позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.Марківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Марківська багатопрофільна лікарня Марківської селищної ради» про компенсацію моральної шкоди,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Марківська багатопрофільна лікарня Марківської селищної ради» про компенсацію моральної шкоди в сумі 50 000 гривень

В обґрунтування позову, позивач посилався на те, що 27.09.2019 лікар-психіатр Марківського РТМО Філоненко О.І. провела відносно нього примусовий психіатричний огляд за місцем проживання, не пояснюючи причин, та наполягала на його згоді на введення медичного препарату «Клопіксол депо». Під загрозою насильства він проявив вольову дефіцитарність та дав згоду на ін`єкцію. Таким способом лікар надала амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку без рішення суду, що потягло за собою тяжкі наслідки та порушення його права на приватне життя гшарантоване ст. 8 Конвенції .

За результатами службової перевірки 02.10.2019 головний лікар пояснювальною запискою визнав що лікар-психіатр ОСОБА_2 відвідала його на дому 27.09.2019 та що мотивом відвідування було пропушення ним явки до лікарні для отримання підтримуючого лікування клопіксолом депо, яке ОСОБА_1 "мав" отримувати відповідно до рекомендацій Сватівської обласної психіатричної лікарні від 18.01.2019 №72.

Позивач стверджує, що втручання лікаря психіатра ОСОБА_2 в його приватне життя, оскільки проведення на дому примусового психіатричного огляду лікарем психіатром з примушуванням до введення психотропної речовини, є завідомим втручанням у право позивача на повагу до приватного та сімейного життя, що повністю відбиває в нього бажання планувати свою діяльність навіть на добу, а відтак завдає йому моральних страждань, які він оцінює в в 50 000 гривень, що є на його думку справедливо, розумно, помірно і відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Під час судового розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги з мотивів та підстав викладених в позовній заяві та просив задовільнити позов, промову в письмовому виді просив долучити до справи (а.с.96-98).

Також долучив розрахунок понесених ним судових витрат (а.с.121-135),.

03.06.2021 від представника позивача надійшло клопотання: - про закриття провадження по справі, оскільки з цього приводу вже зроблені висновки в постанові Луганського апеляційного суду від 17.05.2021 справа №417/9460/19; - розгляд справи без його участі. Позовні вимоги він не визнає та заперечує проти їх задоволення (а.с.120).

Позивач під час судового розгляду 08.06.2021 заперечував проти закриття провадження по справі, та зазначив, що резолютивна частина рішення вказаної постанови не містить жодного висновку про події 27.09.2019 року під час надання йому психіатричної допомоги лікарем-психіатром ОСОБА_2 . Крім того вказав, що заява ОСОБА_3 від 25.09.2019 є краденим документом,бо вона не зареєстрована у вхідній кореспонденції відповідача, крім того вважає, що ОСОБА_3 за своїм інтелектом не здатна створити таку заяву, а відтак вона не може бути доказом у цій справі.

Вислухавши позивача, вивчивши клопотання та докази на які посилається представник відповідача, дослідивши письмові докази, що наявні у справі суд встановив обставини та відповідно них визначив правовідносини.

Позивач звернувся до суду з цим позовом 03.12.2020 (а.с.1-4)

ОСОБА_1 безстроково встановлено 2 групу інвалідності загального захворювання з 2009 року (а.с.5)

Згідно медичної карти стаціонарного хворого № 2630 ОСОБА_1 перебував у Сватівській обласній психіатричній лікарні з 06.11.2018 по 10.01.2019 з діагнозом "шизофренія епізодична параноїдна зі стабільним дефектом, неповна ремісія F 20.02X4" На етапі підтримуючої терапії рекомендовано : - диспансерний облік у психіатра в групі хворих, що можуть скоїти "Суспільно-небезпечні дії"; - лікування у терапевта і невролога за місцем проживання; -домашня праця; - клопиксол депо 1 раз на 3 тижні (остання ін`єкція 09.01.2019), ньюропентин 300 мг. внутрішньовенно тривало, галоприл, аміназин тривало (а.с.66-68)

25.09.2019 ОСОБА_3 написала заяву на ім`я лікаря психіатра Марківського РТМО в якій просила відвідати її чоловіка ОСОБА_1 оскільки він неадекватно поводиться відносно неї та їх онука, при цьому категорично відмовляється приймати підтримуюче лікування та вона хвилюється щоб не погіршився його стан та не було необхідності відправляти його примусово на лікування до стаціонару (а.с.69)

27.09.2019 позивач написав на ім`я головного лікаря заяву, що йому, з його згоди, на дому, лікарем психіатром вколото препарат клопіксол депо просив повідомити про правові підстави надання йому такої психіатричної допомоги лікарем-психіатром ОСОБА_2 (а.с.95)

02.10.2019 листом №889 позивачу надано відповідь, що такі рекомендації було надано при виписці позивача зі Сватівської обласної психіатричної лікарні (1 раз на три тижні), а оскільки він не з`явився у визначений строк йому надано відповідно допомогу вдома (а.с.6)

17.05.2021 постановою Луганського апеляційного суду у справі № 417/9460/19 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача та стягнуто на його користь 10000 гривень в рахунок моральної шкоди за не надання інформації стосовно його здоров`я (а.с.108-112)

Таким чином, підставою для подачі позову послугували дії лікаря - психіатра ОСОБА_2 27.09.2019 під час відвідування на дому та надання психіатричної допомоги ОСОБА_1 на підставі заяви його дружини ОСОБА_3 від 25.09.2019

Отже, судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу відшкодування шкоди завданої працівником під час виконання ним трудових (службових ) обов`язків, що регулюється Главою 82 Книги П`ятої Цивільного кодексу України

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Предметом позову у цій справі є стягнення коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди з Комунального некомерційного підприємства "Марківська багатопрофільна лікарня Марківської селищної ради" завданої її працівником (лікарем-психіатром ОСОБА_2 ) під час виконання ним трудових (службових ) обов`язків (надання психіатричної допомоги позивачеві 27.09.2019).

Згідно з ч. 1 ст.1167 Цивільного кодексуУкраїни моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду (постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4). Зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди.

При цьому з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

А ч.4 ст.82 ЦПК України імперативно встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом .

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку.

Верховний Суд наголошує, що преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Так в цивільній справі 417/9460/19 та у цій справі, що розглядається беруть участь ті самі особи та особа, щодо якої встановлено обставини.

Колегія суддів у постанові від 17.05.2021 надала оцінку як заяві ОСОБА_3 від 25.09.2019 так діям лікаря психіатра ОСОБА_2 27.09.2019 вцілому під час надання психіатричної допомоги позивачу.

Посилання позивача про те, що оцінка діям ОСОБА_2 27.09.2019 не надавалась, оскільки резолютивна частина постанови Луганського апеляцйного суду від 17.05.2021 не містить таких висновків є хибним та спростовується вищевикладеним.

Отже суд вважає, що постановою Луганського апеляційного суду від 17.05.2021 року, що набрала законної сили, встановлено обставини, які в силу ч.4 ст.82 ЦПК не підлягають доказуванню, а саме те, що дії лікаря психіатра ОСОБА_2 27.09.2019 відповідали вимогам Закону України «Про психіатричну допомогу", а відтак рішення має преюдиціальне значення у цій справі, що в свою чергу виключає стягнення моральної шкоди з відповідача.

Проте на думку суду справа не підлягає закриттю, оскільки в цивільній справі 417/9460/19 предмет позову був дещо інший , хоча підставою для подачі позову в обох випадках слугють події, що відбулися 27.09.2019 під час надання позивачу психіатричної допомоги лікарем - психіатром ОСОБА_2 ..

Виходячи зі встановлених на підставі належним чином оцінених у сукупності доказів, обставин справи та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Судові витрати розподілу не підлягають, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору ( має інвалідність 2 групи безстроково), а суд приймає рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.2,10,12,13,81,82 ч.4,89,258,259,263,264,265,268,351,352,354,355, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Комунального некомерційного підприємства "Марківська багатопрофільна лікарня Марківської селищної ради" про компенсацію моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Марківський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М.Шкиря