ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/437/21 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

сторін:

представника апелянта Александрова В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Антюка І.П.,

представника третьої особи - Бережанського міжрайонного відділу ДВС Пересади С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/29635/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша виробнича цегельна компанія» на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2021 року, ухвалене суддею Музикою Я.М., повний текст якого складено 02 лютого 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша виробнича цегельна компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Надія-2», державного реєстратора ГРЕБЕНЮКОВА Костянтина Віталійовича, державного реєстратора САГАЙДАК Ірини Володимирівни, Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Бережанський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, Державне підприємство «СЕТАМ», Спільне товариство з обмеженою відповідальністю «Ф-Матіс» про визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна, визнання правочину недійсним, визнання незаконним та скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія» (відповідач-1), ТОВ «Надія-2» (відповідач-2), державного реєстратора Гребенюкова К.В., державного реєстратора Сагайдак І.В., Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Бережанський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ДП «СЕТАМ», спільне ТОВ «Ф-Матіс» про визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна, визнання правочину недійсним, визнання незаконним та скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він є переможцем електронних торгів від 03 вересня 2019 року з реалізації нерухомого майна - комплексу нежитлових приміщень загальною площею 11124.2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , результати яких оформлено протоколом №429666 від 03 вересня 2019 року. Зазначив, що 26 вересня 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу від 20 вересня 2016 року, виданого Господарським судом Тернопільської області про стягнення з ТОВ «Надія-2 на користь спільного ТОВ «Ф-МАТІС» коштів в сумі 1316376.63 грн. Крім того, 27 вересня 2016 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка цього ж дня внесена до Державного реєстру прав та їх обтяжень. Однак, пізніше стало відомо, що обтяження та арешти, накладені державним виконавцем 27 вересня 2016 року, в ЄДРОНМ відсутні. Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 08 жовтня 2019 року встановлено, що обтяження припинено 22 грудня 2017 року державним реєстратором Гребенюковим К.В. на підставі ніби-то рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 грудня 2017 року, єдиний унікальний номер судової справи 428/1049/17. Відповідно до відомостей ЄДРСР встановлено, що справа № 428/1049/17 стосується розірвання шлюбу та стягнення аліментів, а тому не має відношення до припинення обтяжень щодо належного ТОВ «Надія-2» нерухомого майна, тобто, є незаконними. Після незаконного припинення обтяження нерухомого майна уповноважені особи ТОВ Надія-2, з метою ухилення від виконання рішення суду шляхом приховання наявного майна, вирішили відчужити належне ТОВ «Надія-2 нерухоме майно, а саме: комплекс нежитлових будівель, загальною площею 11124,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 . 15.05.2018 року державним реєстратором Тернопільської міської ради Сагайдак І.В. внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо передачі у власність ТОВ «ПЕРША ВИРОБНИЧА ЦЕГЕЛЬНА КОМПАНІЯ» комплексу нежитлових будівель загальною площею 11124.2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, позивач не зміг отримати свідоцтво про право власності, оскільки нотаріус відмовила у його видачі через те, що дане майно не належить боржнику ТОВ «Надія-2».

У зв`язку з викладеним позивач просив суд:

- визнати незаконним та скасувати запис про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна, належного ТОВ «Надія-2», який внесено 22 грудня 2017 року державним реєстратором Гребенюковим К.В.;

- визнати недійсним правочин щодо передання ТОВ «Надія-2» комплексу нежитлових будівель загальною площею 11124.2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , як майнового внеску до статутного фонду ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія»;

- визнати незаконним та скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності за ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія» на комплекс нежитлових будівель загальною площею 11124.2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2021 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано запис про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна, належного ТОВ «Надія-2», який внесено 22 грудня 2017 року державним реєстратором Гребенюковим К.В.

Визнано недійсним правочин щодо передання товариством з обмеженою відповідальністю «Надія-2» комплексу нежитлових будівель загальною площею 11124.2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , як майнового внеску до статутного фонду ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія».

Визнано незаконним та скасовано запис про проведену державну реєстрацію права власності за ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія» на комплекс нежитлових будівель, загальною площею 11124.2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не може бути позивачем в даній справі, оскільки протокол електронних торгів від 03 вересня 2019 року та акт про проведені прилюдні торги від 06 вересня 2019 року є документами, які породжують права на власність, але починаючи із дати визначення переможця торгів. Зазначає, що позивач став дотичним до спірного майна лише 03 вересня 2019 року, а тому він не має права оспорювати дії та правочини, які виникли до цієї дати, оскільки ці акти і правочини його прав не порушували. Вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки оскаржувані рішення, акти і правочини були вчинені до проведення торгів. Звертає увагу на те, що заявлені позовні вимоги фактично не є способом захисту прав, оскільки не призводять до відновлення порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, яких в позивача не виникло, тому що оспорюванні акти не порушили жодних його прав. Вказує, що в позивача відсутній легітимний інтерерс, оскільки він фактично оспорює право власності особи, яка не являлась боржником по виконавчому провадженню і відносно майна якої незаконно проведено торги. Крім того, суд першої інстанції скасував відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав і одночасно не визнав цим рішенням речових прав на майно за позивачем, не визнав зміну чи припинення цим рішенням речових прав відповідача-1 та відповідача-2, не визнав зміну чи припинення цим рішенням обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. Звертає увагу на те, що ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія» намагалося і досягнуло правового результату, а саме: йому було передано нерухоме майно по акту приймання передачі і останнє оформило і зареєструвало за собою право власності, здійснює права власника даного майна, що підтверджується, зокрема, актом приймання-передачі, витягом з державного реєстру нерухомого майна. Отже, ОСОБА_1 став переможцем електронних торгів, які проведенні незаконно, оскільки на момент їх проведення боржник ТОВ «Надія-2» власником майна не був.

У зв`язку з викладеним апелянт просить скасувати рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю в задоволені позову.

02 квітня 2021 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від Бережанського міжрайонного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що 16 вересня 2019 року державним виконавцем здійснено електронний запит «експрес-аналіз контрагента» на ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія» та встановлено, що засновником товариства та бенефіціаром є ТОВ «Надія-2», тобто, боржник у виконавчому провадженні. Враховуючи вищенаведене дії реєстратора при вчинення реєстраційних дій щодо передачі нерухомого майна з ТОВ «Надія-2» до ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія» є незаконними та спрямовані на уникнення виконання судового наказу Господарського суду Тернопільської області №921/490/16-г/8 від 20 вересня 2016 року. Вказує, що запис щодо права власності на нерухоме майно ТОВ Надія-2 на сьогодні дійсний, а запис щодо права власності ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія» є незаконний, оскільки арешти державного виконавця припинено на підставі рішення суду щодо розірвання шлюбу. При цьому арешти державного виконавця вилучено незаконно, постанови про арешт майна боржника від 22 листопада 2010 року та від 27 вересня 2016 року є чинні станом на день розгляду справи в суді і не скасовувались протягом всього ходу виконання. Отже і правочин щодо майна боржника, вчиненого керівником ТОВ «Надія-2» та ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія» є нікчемним. Звертає увагу на те, що правочин щодо передавання товариством «Надія-2» комплексу нежитлових будівель як майнового внеску до статутного фонду ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія» є фіктивним, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, що є порушенням ч.ч.1, 5 ст.203 ЦК України. Отже,згідно зі ст.215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України. Зазначає, що позивач є заінтересованою особою, права та інтереси якого порушено вчиненням оспорюваного правочину, у зв`язку з чим він має право заявляти вимоги про визнання правочину недійсним.

У зв`язку з викладеним просить суд закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою скаргою ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія» на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2021 року.

02 квітня 2021 року на адресу Тернопільського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Антюка І.П.

Відзив мотивований тим, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовною вимогою про визнання недійсним правочину щодо передання ТОВ «Надія-2» комплексу нежитлових будівель, як майнового внеску до статутного фонду ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія», діє як заінтересована особа, яка не була його стороною. Власний інтерес ОСОБА_1 полягає у тому, щоб предмет правочину перебував у власності ТОВ «Надія-2», оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації ним, як заінтересованою особою, своїх прав, а саме права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, придбаним на аукціоні у законний спосіб. Зазначає, що обтяження № 16597912 припинено 22 грудня 2017 року державним реєстратором Гребенюковим К.В. ніби-то на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 грудня 2017 року, єдиний унікальний номер судової справи 428/1049/17. Однак, вказане рішення стосується розірвання шлюбу та стягнення аліментів і не має жодного відношення до припинення обтяжень зазначеного нерухомого майна, належного Відповідачу 2, а тому дії державного реєстратора щодо припинення обтяження № 16597912 вчинені на підставі неіснуючого рішення суду, в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та є незаконними. Звертає увагу на те, що ТОВ «Надія-2», з метою умисного невиконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 08 вересня 2016 року та приховання наявного у власності нерухомого майна, недопущення його реалізації з торгів, згідно акту приймання-передачі майна від 10 травня 2018 року передало зазначений вище комплекс нежитлових будівель пов`язаній юридичній особі ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія». При цьому зазначений правочин щодо передавання комплексу нежитлових будівель до статутного фонду не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. Крім того, за позовом про скасування запису про проведену державну реєстрацію права відповідачем є не суб`єкт держаної реєстрації прав, а особа, щодо права якої здійснено такий запис. Враховуючи, що ОСОБА_1 заявлено позов не про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а позов про скасування запису про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна, належним відповідачем у справі є не суб`єкт державної реєстрації прав (державний реєстратор Гребенюков К.В.), а саме ТОВ «Надія-2», як особа, щодо права якої здійснено такий запис.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Александров В.В. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Позивач ОСОБА_1 та його представник позивача адвокат Антюк І.П., проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи Бережанського міжрайонного відділу ДВС Пересада С.С. проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

Інші учасники по справі у судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

26 вересня 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу Господарського суду Тернопільської області від 20 вересня 2016 року про стягнення з ТОВ «Надія-2» на користь спільного ТОВ «Ф-Матіс» коштів в сумі 1316376.63 грн. (т.1 а.с.95).

27 вересня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ТОВ «Надія-2» та оголошення заборони на його відчуження, яка цього ж дня внесена до Державного реєстру прав та їх обтяжень (т.1 а.с.99, зворотня сторінка).

В звязку із проведенням виконавчих дій за вказаним виконавчим провадженням, державним виконавцем організовано проведення електронних торгів з реалізації майна боржника.

03 вересня 2019 року ОСОБА_1 , згідно протоколу про проведені електронні торги, придбано комплекс нежитлових будівель загальною площею 11124.2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.132-133).

04 вересня 2019 року позивачем на депозитний рахунок Бережанського міжрайонного відділу ДВС згідно протоколу № 429666 перераховано кошти в сумі 1472480.50 грн.

06 вересня 2019 року державним виконавцем складено акт про проведені електронні торги (т.1 а.с.21).

18 вересня 2019 року нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про проведені електронні торги через те, що придбане ним майно належить ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія».

Встановлено, що обтяження та арешти, накладені державним виконавцем 27 вересня 2016 року, в ЄДРОНМ відсутні.

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 08 жовтня 2019 року встановлено, що обтяження припинено 22 грудня 2017 року державним реєстратором Гребенюковим К.В. (т.1 а.с.15-46, 105-106).

Підставою для припинення обтяжень є рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 грудня 2017 року, єдиний унікальний номер судової справи 428/1049/17.

Згідно інформації Сєвєродонецького міського суду Луганської області №07.03/174/19 від 21 жовтня 2019 року цивільні справи за позовами (заявами, поданнями тощо) ТзОВ «Надія-2» або за участю цього товариства вказаним судом не розглядалися і в провадженні не находилися. За єдиним унікальним номером судової справи 428/1049/17 в автоматизованій системі документообігу Сєвєродонецького міського суду зареєстровано інше провадження у відношенні інших осіб з приводу спорів, що виникають із сімейних правовідносин про стягнення аліментів (т.1 а.с.55).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі Закону №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.3 Закону №1952-IV загальними засадами державної реєстрації прав є:

1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

2-1) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав;

3) публічність державної реєстрації прав;

4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Відповідно до п.п.1-2 ч.3 ст.10 Закону №1952-IV державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Частиною першою статті 18 Закону №1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Також п.9 ч.1 ст.27 Закону №1952-IV, передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.31-1 Закону №1952-IV реєстраційні дії на підставі судових рішень проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили судовим рішенням, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення.

Державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного судового рішення формує та реєструє необхідну заяву або реєструє судове рішення про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи судове рішення про скасування відповідного судового рішення.

Проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень здійснюється у порядку та строки, передбачені цим Законом, без справляння адміністративного збору.

Інформаційна взаємодія між Державним реєстром прав та Єдиним державним реєстром судових рішень здійснюється інформаційно-телекомунікаційними засобами в електронній формі у порядку, визначеному Міністерством юстиції України спільно з Державною судовою адміністрацією України.

З матеріалів справи вбачається, що обтяження № 16597912, яке було застосоване на підставі постанови державного виконавця 27 вересня 2016 року припинено 22 грудня 2017 року державним реєстратором Гребенюковим К.В. на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 грудня 2017 року, єдиний унікальний номер судової справи 428/1049/17, яке стосується розірвання шлюбу та стягнення аліментів та не має відношення до припинення обтяжень комплексу нежитлових будівель загальною площею 11124.2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , належного ТОВ «Надія-2».

Таким чином, дії державного реєстратора Гребенюкова К.В. щодо припинення обтяження № 16597912 вчинені на підставі неіснуючого рішення суду, в порушення вимог ст.ст.3, 10, 18, 27, 31-1 Закону №1952-IV.

Разом з тим право або інтерес позивача, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року в справі № 915/127/18.

З огляду на викладене, належним способом захисту прав та інтересів позивача ОСОБА_1 у цій справі є визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна, належного ТОВ «Надія-2», який незаконно внесено 22 грудня 2017 року державним реєстратором Гребенюковим К.В.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що після незаконного припинення обтяження нерухомого майна уповноважені особи ТОВ «Надія-2», знаючи про фактичну наявність обтяження в зязку із накладення державним виконавцем арешту на майно, про наявність боргу перед спільним ТОВ «Ф-Матіс» в сумі 1316376.63 грн., який не погашений та підлягає стягненню в примусовому порядку, а також розуміючи, що на нерухоме майно ТОВ «Надія-2» буде звернено стягнення за борговими зобов`язаннями шляхом його продажу на торгах, з метою ухилення від виконання рішення суду шляхом приховання наявного майна, вирішили відчужити належне товариству нерухоме майно, а саме: комплекс нежитлових будівель, загальною площею 11124.2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

З цією метою, згідно протоколу установчих зборів учасників (засновників) ТОВ «Надія-2» від 03 травня 2018 року, створено ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія». При цьому ТОВ «Надія-2» являлось єдиним засновником «Перша виробнича цегельна компанія» та володіло 100% статутного фонду.

В подальшому, з метою унеможливлення звернення стягнення на нерухоме майно ТОВ «Надія-2», згідно протоколу № 07/05 загальних зборів учасників ТОВ «Надія-2» від 10 травня 2018 року надано згоду цьому товариству на передачу майна загальною вартістю 2377439.00 грн. як майнового внеску до статутного капіталу Відповідача-1, в тому числі вищезазначеного комплексу нежитлових будівель (т.1 а.с.48-50).

Згідно акту приймання-передачі майна від 10 травня 2018 року ТОВ «Надія-2» передало, а ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія» прийняло майно загальною вартістю 2377439.00 грн. як майновий внесок до статутного капіталу останнього товариства, в тому числі комплекс нежитлових будівель, загальною площею 11124.2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

15 травня 2018 року державним реєстратором Тернопільської міської ради Сагайдак І.В. внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо передачі у власність ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія» вищевказаного нерухомого майна.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 369/11268/16-ц.

Судом першої істанції вірно встановлено, що ТОВ «Надія-2», з метою умисного невиконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 08 вересня 2016 року та приховання наявного у власності нерухомого майна, недопущення його реалізації з торгів, згідно акту приймання-передачі майна від 10 травня 2018 року, передало зазначений вище комплекс нежитлових будівель пов`язаній юридичній особі - ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія».

При цьому зазначений правочин щодо передавання комплексу нежитлових будівель до статутного фонду не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків.

Метою даного правочину є приховування нерухомого майна від примусового стягнення в рахунок погашення наявних боргів.

Це майно передано до статутного фонду пов`язаного товариства, у якому ТОВ «Надія-2» є єдиним засновником, володіє 100 % частки у статутному капіталі. Тим самим ТОВ «Надія-2» фактично зберегло у своєму володінні, користуванні та розпорядженні комплекс нежитлових будівель, але убезпечило його від примусової реалізації з метою виконання рішення суду про стягнення грошових коштів на користь спільного ТОВ «Ф-Матіс».

Факт збереження контролю за переданим до статутного фонду майном підтверджується також тим, що в подальшому ТОВ «Надія-2», не зважаючи на наявність значних непогашених боргів, без будь-яких перешкод передало іншому суб`єкту зазначене нерухоме майно шляхом передачі своєї частки у ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія».

Отже, підтвердженням фіктивності даного правочину є те, що за його наслідками ТОВ «Надія-2», маючи значну кредиторську заборгованість, відчужило все наявне майно, убезпечивши його від примусової реалізації з метою погашення боргів.

При цьому за наслідками даного фіктивного правочину ТОВ «Надія-2» зберегло фактичний контроль за вказаним майном як власник на той час 100 відсотків статутного фонду ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія». За наслідками такого фіктивного правочину у ТОВ «Надія-2» залишилися лише борги.

На даний час ТОВ «Надія-2» відсутнє за місцем реєстрації, судові повістки не отримує, процесуальні документи у справі не отримує, не здійснює ніякої діяльності.

Апеляційний суд звертає увагу, що цивільно-правовий правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили.

Колегія судідв зазначає, що при укладенні спірного правочину щодо передачі нерухомого майна, ТОВ «Надія-2», знаючи про наявність боргу перед СТОВ «Ф-МАТІС» в сумі 1316376.63 грн., який не погашений та підлягав стягненню в примусовому порядку; знаючи про накладення 27 вересня 2017 року державним виконавцем арешту на усе майно ТОВ «Надія-2»; знаючи про незаконність припинення обтяження щодо нерухомого майна, тобто фактичну наявність обтяження; розуміючи, що через непогашення боргу на нерухоме майно ТОВ «Надія-2» в майбутньому буде звернено стягнення шляхом продажу його на торгах та з метою ухилення від виконання рішення суду шляхом приховання наявного майна, вирішило відчужити ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія» комплекс нежитлових будівель загальною площею 11124.2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, правочин щодо передання ТОВ «Надія-2» комплексу нежитлових будівель як майнового внеску до статутного фонду Відповідача 1 є фіктивний, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, що є порушенням ч.ч.1, 5 ст.203 ЦК України, а тому відповідно до вимог ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним згідно ст.234 згаданого Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону №1952-IV у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що державна реєстрація щодо передачі у власність ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія» комплексу нежитлових будівель загальною площею 11124.2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , проведена на підставі недійсного правочину, а тому наявні підстави для скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на цей комплекс нежитлових будівель.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не може бути позивачем у вказаній справі та відсутність у нього легітимного інтересу колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовною вимогою про визнання недійсним правочину щодо передання ТОВ «Надія-2» комплексу нежитлових будівель загальною площею 11124.2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , як майнового внеску до статутного фонду ТОВ «Перша виробнича цегельна компанія», діє як заінтересована особа, яка не була його стороною. При цьому, власний інтерес ОСОБА_1 полягає у тому, щоб предмет правочину (комплекс нежитлових будівель) перебував у власності ТОВ «Надія-2», оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації позивачем, як заінтересованою особою, його прав, а саме права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, придбаним на аукціоні у законний спосіб.

Твердження апелянта про те, що позов заявлено до неналежного відповідача державного реєстратора Гребенюкова К.В., якому станом на день подачі позову анульований доступ до Державного реєстру речових прав, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки ОСОБА_1 заявлено позов не про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а про скасування запису про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна та належним відповідачем у справі є не державний реєстратор Гребенюков К.В., а саме ТОВ «Надія-2», як особа, щодо права якої здійснено такий запис.

При цьому в даному випадку має місце не публічно правовий, а приватноправовий спір. Факт анулювання державному реєстратору Гребенюкову К.В. доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто втрата ним статусу суб`єкта владних повноважень, немає значення для законного вирішення даної справи.

Посилання апелянта на те, що в резолютивній частині задоволено позовні вимоги, які є абстрактними (нечіткими), суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки резолютивна частина оскаржуваного судового рішення, як і саме рішення, повністю відповідають вимогам ст.265 ЦПК України. Судове рішення є належним чином вмотивованим, чітким, однозначним і зрозумілим для виконання. При цьому відсутність у рішенні суду номеру скасованого запису про державну реєстрацію прав не є порушенням норм матеріального чи процесуального права, яке б унеможливлювало виконання судового рішення.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша виробнича цегельна компанія» залишити без задоволення.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 07 червня 2021 року.

Головуючий

Судді