ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ України

03 лютого 2021 року

м. Харків

Справа № 617/740/19

Провадження № 22-ц/818/974/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хорошевського О.М.

суддів - Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Стефківського Володимира Івановича на рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 06 жовтня 2020 року, постановлене суддею Глобою М.М., за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Стефківський В.І. звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування, пов`язаного з стійкою втратою працездатності та із заподіяною моральною шкодою у розмірі 23020 грн. 20 коп.; суму нарахованої пені у розмірі 4654 грн. 50 коп.; суму 3% річних за користування коштами у розмірі 399 грн. 23 коп.; суму інфляційних збитків у розмірі 1956 грн. 72 коп.; витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.06.2015 року на автошляху «Харків - Вовчанськ», поблизу с. Революційне Вовчанського району Харківської області відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «DaewooNexia», реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - «Daewoo»),під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «VolkswagenTransporter», реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі - «Volkswagen»), під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП він, як пасажир автомобіля «Volkswagen», отримав тілесні ушкодження, проходив лікування. Йому була спричинена матеріальна та моральна шкоди. Цивільно правова відповідальність водія ОСОБА_2 , на момент настання ДТП, була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - СК), відповідно до полісу АЕ/4377729. Вказана подія є страховим випадком, внаслідок якого настала цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну його здоров`ю. До СК, як до відповідальної особи за відшкодування спричиненої шкоди його страхувальником, були пред`явлені вимоги сплатити страхове відшкодування в загальному розмірі 23020 грн. 20 коп. СК не узгоджувало розмірі страхового відшкодування ні з ним, ні з його представниками. Вважає, що розмір страхового відшкодування, пов`язаного з стійкою втратою працездатності становить 21924 грн. 00 коп., моральна шкода становить 1096 грн. 20 коп.

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 06 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Стефківський В.І. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Скарга містить посилання на те, що внаслідок ДТП, яка сталася 29.06.2015 року ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим йому встановлено другу групу інвалідності.

Представник ОСОБА_1 звертався до СК із заявами від 04.06.2018 року про виплату страхового відшкодування, проте до цього часу страхове відшкодування не виплачено.

Посилаючись на ч.2 ст.1188 ЦК апелянт зазначає, що відсутність постанови або вироку суду про встановлення винної особи не звільняє СК «Альфа- Гарант» від обов`язку по виплаті потерпілій особі страхового відшкодування.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи..

За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову про страхове відшкодування, суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача до суду є передчасним, оскільки на даний час триває кримінальне розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за фактом ДТП, в результаті якого ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та рішення за фактом кримінального провадження ще не прийнято. У зв"язку з тим, що на даний момент не встановлено винну особу у скоєному ДТП, а страховик не відмовляв ОСОБА_1 у відшкодуванні шкоди, а лише призупинив строк у її відшкодуванні до подання ОСОБА_1 відповідних документів (вирок суду/постанова, заяви), звернення до суду є передчасним.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Daewoo» ОСОБА_2 застрахована у СК «Альфа-Гарант», що підтверджується полісом АЕ № 4377729.

29.06.2015 року на автошляху «Харків - Вовчанськ», поблизу с. Революційне Вовчанського району Харківської області відбулась ДТП за участю автомобіля марки «Daewoo», під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Volkswagen», під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок зазначеної ДТП, ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, що підтверджується довідками з медичних закладів та йому встановлено другу групу інвалідності (а.с.16-18,19-22).

Відомості щодо ДТП були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.06.2015 року за № 0000581 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Станом на 12.08.2020 року досудове розслідування триває (а.с. 13).

Рішення щодо закриття кримінального провадження або направлення його до суду з обвинувальним актом станом на 12.08.2020 року не приймалось.

Представник ОСОБА_1 звертався до СК із заявами від 04.06.2018 року про виплату страхового відшкодування (а.с. 11, 12).

СК 14.08.2018 року зверталось до представника ОСОБА_1 з проханням надати інформацію щодо ДТП, засвідчити надані до заяв про виплату страхового відшкодування матеріали. Рішення про виплату страхового відшкодування призупинено (а.с. 83).

У зв"язку з тим, що на даний час рішення по кримінальному провадженні ще не ухвалено та відповідно таких документів страховику не представлено, страховиком призупинено рішення про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до ст.35 п.35.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 4І цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

35.2. До заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо- транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

Відповідно до п.36.1 ст.36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п.36.2. ст.36 вищезазначеного Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Таким чином, оскільки кримінальне розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за фактом ДТП, в результаті якого ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження ще триває, та винну особу у скоєному ДТП не встановлено, перебіг строку здійснення виплати страхового відшкодування до моменту отримання страховиком документу щодо встановлення винної особи призупинився. Від так, зупинення відповідачем розгляду по суті поданих від імені ОСОБА_1 заяв про виплату страхового відшкодування не є відмовою у її відшкодуванні.

Таким чином, звернення ОСОБА_1 до суду є передчасним, оскільки страхова компанія не відмовляла останньому у виплаті страхового відшкодування, а лише зупинила її до отримання судового рішення по кримінальному провадженні, відповідно до положень п.36.2. ст.36.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття38Кодексу Українипро адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-пропесуальногокодексу України1960року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуальногокодексу України2012року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зазнав шкоди під час ДТП та відповідно закону має право на її відшкодування з винної особи.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована СК «Альфа-Гарант» та відповідно останній відповідає за завдану ним шкоду в межах суми ліміту. Проте, вина цієї особи повинна бути доведена та встановлена.

З аналізу змісту глави 82ПК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Тобто, до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Проте, вина цієї особи повинна бути встановлена.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Натомість, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

З огляду на це відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04 липня 2018 року.

Таким чином, у разі доведення в кримінальному провадженні, або у справі про адміністративне правопорушення, що ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , СК «Альфа-Гарант», після виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування, набуде право зворотньої вимоги до завдавача шкоди.

Таким чином, встановлення винної особи у невиконанні правил дорожнього руху, що призвело до ДТП є обов`язковою.

Крім того, згідно матеріалів справи ОСОБА_1 у строк звернувся до страховика про виплату страхового відшкодування і йому не було відмовлено у здійсненні страхової виплати, а зупинено розгляд питання до моменту отримання документу встановлення винної особи у зазначеному ДТП.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення позивача до суду є передчасним, оскільки наразі кримінальне провадження триває, винна особа у скоєному ДТП не встановлена та страхова компанія не відмовляла ОСОБА_1 у відшкодуванні страхової виплати.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - адвоката Стефківського Володимира Івановича залишити без задоволення.

Рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 06 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню у касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 03 лютого 2021 року.