№ 207/1238/20
№ 2/207/9/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бистрової Л.О.

при секретарі Мозоль О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою.

В обґрунтування позову зазначив, що 15 травня 2019 року між ним та ОСОБА_2 було досягнуто згоди, згідно якої ним було надано відповідачу позику - грошові кошти для власних потреб в сумі 3000 (три тисячі) доларів США, в еквіваленті 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень. Грошові кошти ОСОБА_2 отримав особисто в повному обсязі, що підтверджується доданою до позовної заяви розпискою.

Згідно розписки, ОСОБА_2 зобов`язувався повернути йому грошові кошти протягом 2019 року в розмірі 3000,00 доларів США, що в еквіваленті становить 85000,00 гривень. Розписка була складена в його присутності та присутності свідка - ОСОБА_3 .

Станом на 13.02.2020 року ОСОБА_2 відмовляється від повернення боргу за розпискою. Даний договір між ним та відповідачем, є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст.ст. 207, 547, 1047 ЦК України.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Борговий документ (розписка) позичальника є підтвердженням передання йому позикодавцем коштів у зазначеній сумі в борг. У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 836 ЦК України, якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення.

З аналізу викладених норм та змісту розписки, її письмова форма є наслідком її реального характеру та є доказом не лише факту укладання договору позики, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Отже, оскільки звернення до відповідача про повернення йому суми коштів виявились безрезультатними, він вимушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права для примусового повернення коштів. На сьогоднішній день він дуже розраховує на ці кошти, вони необхідні йому для власних потреб та потреб його сім`ї.

Таким чином, як наслідок порушення позичальником зобов`язання взятого на себе згідно розписки від 15.05.2019 року та законодавства України, вважає, що ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити йому суму боргу та неустойку у наступному розмірі:

1). 85000 гривень - розмір позики (сума боргу);

2). 170 гривень - збитки від інфляції за період 01.01-31.01.2020 р. (85000 (позика)*100,2% (індекс інфляції за січень) = 85170 - 85000 (позика) = 170 грн.

3). 311 гривень 3% річних від простроченої суми позики за період 01.01.-13.02.2020 року (44 дн.).

85000 (позика)*3% (річних) = 2550/366 (дн.)*44 (дн.) = 306,55 гривень, а всього 85476,55 гривень.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначили, що розписка, якою позивач намагається довести наявність у ОСОБА_2 зобов`язальних відносин, була написана внаслідок, як фізичного, так і психологічного тиску на нього та його дружину ОСОБА_4 . Окрім того, зі змісту розписки не можна зробити висновок про те, що є предметом договору позики, тобто не зрозуміло, що саме отримала особа, яка цю розписку писала, а також не міститься відомостей про безпосереднє отримання предмету позики, а йдеться лише про зобов`язання повернути суму в розмірі 3000 доларів США в еквіваленті 85000 грн., що також не дає можливості чітко усвідомити, що саме необхідно повернути, чи-то 3000 доларів США, чи-то 85000 грн. ОСОБА_2 наголошує на тому, що підставою написання ним розписки був не факт отримання грошей в борг, а безпідставне звинувачення його дружини в тому, що вона, нібито, викрала 29 грудня 2018 року у позивача грошову суму в розмірі 6500 доларів США, та пов`язане з цим насильство та погрози фізичної розправи з боку позивача та ще двох його друзів, один з яких є ОСОБА_5 , яке мало місце в ніч з 29 на 30 грудня 2018 року, у зв`язку з чим викликався наряд поліції. Підставою написання розписки також був факт нападу двох невідомих в балаклавах на відповідача та його дружину, який відбувся 19 квітня 2019 року, внаслідок чого вони отримали тілесні ушкодження, а ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Кам`янська міська лікарня №7» з 24.04.2019 р. по 03.05.2019 р. з діагнозом: оскольчатий перелом кісток носа, ЗЧМТ, струс головного мозку, параорбітальні гематоми. Оскільки, не зважаючи на неодноразові звернення до правоохоронних органів подружжя ОСОБА_6 не отримало допомоги та захисту, то з метою запобігання подальшого фізичного насильства, ОСОБА_2 був вимушений на вимогу позивача написати розписку, копія якої долучена до позову. Просили відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд, заслухавши позивача та його представника, відповідача та його представника, заслухавши пояснення свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 15 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики (розписка), за яким ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3000,00 доларів США, в еквіваленті 85000,00 гривень і зобов`язався повернути їх в 2019 році. Однак, відповідач ігнорує їх та по сьогоднішній день не виконав умов договору позики.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 попросив у її цивільного чоловіка ОСОБА_1 грошей в борг. 15 травня 2019 року вона разом з ОСОБА_1 на автомобілі під`їхали на АДРЕСА_1 де мешкає їх знайомий. В цей час до них в машину сів ОСОБА_2 . ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 гроші в сумі 3000 доларів США, а ОСОБА_2 написав про це розписку. Розписку ОСОБА_2 писав в її присутності.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 вона знає, так як раніше зустрічалась з його пасинком ОСОБА_8 та вони всі разом мешкали за адресою: АДРЕСА_2 . 30 грудня 2018 року приблизно о 01.30 год. ранку, вона прокинулась від того, що в квартирі відбувалась сварка. Окрім них в квартирі були ще 5 чоловік, а саме: ОСОБА_1 , кума ОСОБА_1 . ОСОБА_9 , дружина ОСОБА_1 . ОСОБА_10 , та ще 2 чоловіки, яких вона не знає. Напередодні ввечері, ОСОБА_2 з дружиною були в гостях у ОСОБА_1 , а вночі вони увірвались в квартиру та почали звинувачувати дружину ОСОБА_2 . Ольгу в нібито крадіжці 6500,00 доларів США, та погрожувати ОСОБА_2 фізичною розправою. В ході сварки, через деякий час, вони всі разом вирішили поїхати до ОСОБА_1 додому та пошукати вказані гроші, оскільки ОСОБА_1 був п`яний та міг кудись сховати ці гроші, а потім забути. Вона та пасинок ОСОБА_2 залишились вдома, а усі інші поїхали до ОСОБА_1 . Приблизно через пару годин, вона почала телефонувати на мобільні телефони ОСОБА_2 , ОСОБА_11 та ОСОБА_1 з метою з`ясувати як справи, однак слухавку ніхто не підіймав. Тоді вони вирішили також поїхати до ОСОБА_1 . Коли вони підходили до будинку ОСОБА_1 , побачили, що ОСОБА_1 з дружиною ОСОБА_12 стоять на вулиці. На її питання де знаходяться ОСОБА_6 , ОСОБА_1 відповів, що вони в під`їзді. Зайшовши в під`їзд, між 2 та 3 поверхами вони побачили, що ці двоє чоловіків, які знаходились раніше в квартирі, погрожували ОСОБА_2 та його дружині та намагались витягнути їх з під`їзду. Побачивши це, вона почала телефонувати до поліції. Почувши, що вона викликала поліцію, ці чоловіки покинули ОСОБА_6 та кудись зникли. Коли приїхала поліція, вони всі разом поїхали додому в автомобілі поліції. Також, ОСОБА_13 написала заяву про вказаний злочин працівникам поліції.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що його мати є дружиною ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 був другом їх родини. 30 грудня 2018 року приблизно о 01.30 год. ранку, він прокинувся від того, що в квартирі відбувалась сварка. Окрім них в квартирі були ще 5 чоловік, а саме: ОСОБА_1 , кума ОСОБА_1 . ОСОБА_9 , дружина ОСОБА_1 . ОСОБА_10 , та ще 2 чоловіки, яких він не знає. Напередодні ввечері, ОСОБА_2 разом з його матір`ю ОСОБА_15 , були в гостях у ОСОБА_1 , а вночі вони увірвались в квартиру та почали звинувачувати мати в нібито крадіжці 6500,00 доларів США, та погрожувати ОСОБА_2 фізичною розправою. В ході сварки, через деякий час, вони всі разом вирішили поїхати до ОСОБА_1 додому та пошукати вказані гроші, оскільки ОСОБА_1 був п`яний та міг кудись сховати ці гроші, а потім забути. Він разом з дівчиною ОСОБА_16 залишився вдома, а усі інші поїхали до ОСОБА_1 . Приблизно через пару годин, вони почали телефонувати на мобільні телефони ОСОБА_2 , ОСОБА_11 та ОСОБА_1 з метою з`ясувати як справи, однак слухавку ніхто не підіймав. Тоді вони вирішили також поїхати до ОСОБА_1 . Коли вони підходили до будинку ОСОБА_1 , побачили, що ОСОБА_1 з дружиною ОСОБА_12 стоять на вулиці. На його питання де знаходяться ОСОБА_6 , ОСОБА_1 відповів, що вони в під`їзді. Зайшовши в під`їзд, між 2 та 3 поверхами він побачив, що ці двоє чоловіків, які знаходились раніше в квартирі, погрожували ОСОБА_2 та його матері, та намагались витягнути їх з під`їзду. Побачивши це, він почав телефонувати до поліції. Почувши, що він викликає поліцію, ці чоловіки покинули ОСОБА_6 та кудись зникли. Коли приїхала поліція, вони всі разом поїхали додому в автомобілі поліції. Також, ОСОБА_13 написала заяву про вказаний злочин працівникам поліції. Наступного дня його мати ОСОБА_13 та ОСОБА_2 поїхали до м. Дніпра та пройшли поліграф «детектор лжи».

Однією з засад цивільного законодавства України, відповідно до п.п. 3, 5, 6 ст.3 ЦК України є: свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

При цьому, згідно з ч.1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Стаття 14 ЦК України закріплює положення, відповідно до яких цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч.ч.1-2 ст. 202 ЦК України).

Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями гл.71 ЦК України.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (абз.2 ч.1 ст.1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Згідно ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом.

3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

За розрахунками позивача, як наслідок порушення ОСОБА_2 зобов`язання взятого на себе згідно розписки від 15.05.2019 року, ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити йому суму боргу та неустойку у наступному розмірі:

1). 85000 гривень - розмір позики (сума боргу);

2). 170 гривень - збитки від інфляції за період 01.01-31.01.2020 р. (85000 (позика)*100,2% (індекс інфляції за січень) = 85170 - 85000 (позика) = 170 грн.

3). 311 гривень 3% річних від простроченої суми позики за період 01.01.-13.02.2020 року (44 дн.).

85000 (позика)*3% (річних) = 2550/366 (дн.)*44 (дн.) = 306,55 гривень, а всього 85476,55 гривень.

Встановивши, що ОСОБА_2 не виконав свого грошового зобов`язання повернути грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позивачем, у строк та в порядку, що встановлені договором позики, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми боргу та 3% річних.

Інфляція це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Інфляційний показник не поширюється на випадки стягнення боргу в еквіваленті до іноземної валюти.

Враховуючи зазначене, положення частини другої статті 625 ЦК України в частині інфляційних втрат не можуть бути застосовані до боргового зобов`язання в доларах США, а тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що він написав розписку під психологічним тиском позивача і не створює реальних боргових зобов`язань суд не приймає до уваги, оскільки вони не доведені останнім. Саме по собі звернення до правоохоронних органів з приводу спричинення тілесних ушкоджень не є достатнім доказом. Посилання відповідача на бездіяльність посадових осіб Південного ВП суд також розцінює критично, оскільки такі дії відповідачем не оскаржувались у встановленому законом порядку. Крім того, стосовно того, що відповідач ОСОБА_2 написав боргову розписку під впливом психологічного насильства та погрози застосування фізичного насильства відносно нього і його родини - він взагалі не звертався з заявою до правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає, що обставини, викладені в позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 203, 526, 527, 610, 625, 1046, 1047, 1048-1050 ЦК України, ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за розпискою задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , грошові кошти за розпискою в розмірі 85306 гривень 56 копійок, що складається із: суми боргу у розмірі 85000,00 грн. та 3% річних від простроченої суми позики за період з 01.01.2020 року по 13.02.2020 року в розмірі 306,56 грн.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати: 853 гривні 06 копійок судового збору.

Встановити строк для ознайомлення з повним рішенням суду 08 червня 2021 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 08 червня 2021 року.

Головуючий суддя Л.О. Бистрова