Справа № 298/1440/20
Номер провадження 2/298/49/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Лютянської М.С.

при секретарі Брітовій Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба в справах дітей Великоберезнянської РДА, та служба у справах дітей Ставненської ОТГ про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 07.11.2018 року між ним та відповідачкою розірвано шлюб та стягнуто на його користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 вересня 2018 року й до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідачки разом з ним є двоє дітей: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які постійно проживають разом із ним, перебувають на його вихованні та утриманні. Відповідачка зовсім не бере участі у вихованні та утриманні неповнолітніх дітей,повноцінний догляд за ними здійснює він сам. Відповідачка вела і продовжує вести незрозумілий спосіб життя. Повністю ігнорує наявність спільних дітей, не відповідає на телефонні дзвінки, не сплачує аліменти. А тому позивач вважає, що слід позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4

01 лютого 2021 року ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області було залучено до участі у справі- як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору службу у справах дітей Ставненської ОТГ.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася про причину неявки суд не повідомила хоча була належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи. Відзив на позов не подала.

В судове засідання також не з`явився представник Ставненської ОТГ, однак в матеріалах справи міститься заява від представника органу опіки та піклування Ставненської сільської ради про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Також ними подано до суду висновок комісії з питань захисту прав дитини Ставненської сільської ради про позбавлення матері батьківських прав.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є діти: син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 , що підтверджується їхніми свідоцтвами про народження серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2 . З довідки, яка видана Тихівською сільською радою від 21.09.2020 року , убачається , що діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , дійсно проживають разом з ОСОБА_1 та перебувають на його утриманню. З копії рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 07 листопада 2018 року вбачається, що шлюб, укладений 28 вересня 2013 року виконавчим комітетом Тихівсьської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку. З довідки, яка видана Тихівською сільською радою від 21.09.2020 року убачається, що ОСОБА_2 дійсно відсутня за місцем проживання та реєстрацією дітей, за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язків батьківського піклування щодо неї.

Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України " Про охорону дитинства".

Згідно ч.1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав можуть бути: якщо мати,батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва,; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з приписами пунктів 15,16 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за №3 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 11 Закону України " Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї (ст. 12 Закону України " Про охорону дитинства").

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька.

Верховний Суд у постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV)Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і у принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі " Савіни проти України" зазначається, що " хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправити лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини".

Так, в судовому засіданні судом встановлено, що позивачем не надано доказів про те, що відповідачка ухиляється від сплати аліментів, про її спосіб життя, що вона злісно ухиляється від утримання та виховання дітей. Висновок комісії з питань захисту прав дитини Ставненської сільської ради про доцільність позбавлення відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав, суд не бере до уваги, оскільки вважає його неповним та необгрунтованим. З належних доказів у справі, що подано позивачем, судом не встановлено винної поведінки відповідача ОСОБА_2 щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків.

Як було зазначено вище, що ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.

Для встановлення таких обставин, суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обгрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням всіх обставин справи, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд вважає, вказані позивачем вимоги є необгрунтованими, позивачем не доведено умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 150, 164 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба в справах дітей Великоберезнянської РДА, та служба у справах дітей Ставненської ОТГ про позбавлення батьківських прав- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча: Лютянська М.С.