КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 року

м. Київ

справа № 759/6627/21

провадження № 22-ц/824/8167/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Київметробуд»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року у складі судді Твердохліб Ю.О.

за заявою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі, розірвання трудового договору, зобов`язання вчинити дію, стягнення належних сум для виплат середнього заробітку за час затримки розрахунку, середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, вякому просив стягнути з АТ «Київметробуд» на користь позивача заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі 129 227,41 грн; розірвати трудовий договір, укладений між сторонами по справі з 22 січня 2021 року; зобов`язати відповідача внести до трудової книжки ОСОБА_1 у встановленому законом порядку запис про звільнення з посади керівника проектів та програм у сфері матеріального (нематеріального) виробництва за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 22 січня 2021 року та видати останньому трудову книжку; стягнути з АТ «Київметробуд» 350 590,28 грн - суми, належної позивачу при звільненні; 178 932, 29 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; 178 932,29 грн - середнього заробітку за час вимушеного прогулу; 90 000 грн - моральної шкоди.

Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони АТ «Київметробуд» вносити записи в трудову книжку ОСОБА_1 , крім записів про його звільнення з посади керівника проектів та програм у сфері матеріального (нематеріального) виробництва за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 22 січня 2021 року, та на підставі судових рішень.

В обґрунтування заяви зазначав, що 10 березня 2021 року позивач отримав від відповідача попередження від 09 березня 2021 року №35 про скорочення штату працівників, в якому зазначено про те, що займана ОСОБА_1 посада підлягає скороченню відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.

З огляду на вказане, у заявника існують підстави вважати, що АТ «Київметробуд» 11 травня 2021 року внесе до трудової книжки ОСОБА_1 запис про його звільнення із займаної посади на підставі ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату працівників, що може унеможливити чи утруднити виконання рішення суду.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 15 квітня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти постанову про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, постановленою з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову просив заборонити внесення будь-яких записів до трудової книжки за виключенням запису, який є тотожним до предмету позову, оскільки відповідач має право у будь-який час за власної ініціативи усунути порушення прав позивача, шляхом внесення до трудової книжки останнього запису про його звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 22 січня 2021 року та видати її позивачу, чим припинити нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, передбаченого ч. 6 ст. 235 КЗпП України.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України та виходив з того, що позивач, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, просить вжити таких заходів, які за змістом є тотожними заявленим позовним вимогам.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними в пунктах 1-9 цієї частини.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частиною десятою статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як убачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, вякому просив, зокрема, зобов`язати відповідача внести до трудової книжки позивача у встановленому законом порядку запис про звільнення з посади керівника проектів та програм у сфері матеріального (нематеріального) виробництва за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України з 21 січня 2021 року.

У той же час, звертаючись із заявою про забезпечення позову, сторона позивача просить заборонити АТ «Київметробуд» вносити записи у трудову книжку ОСОБА_1 , крім записів про його звільнення з посади керівника проектів та программ у сфері матеріального (нематеріального) виробництва за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КПзП України з 22.01.2021 року та на підставі судових рішень.

Цивільний процесуальний кодекс не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігти ситуації, в якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Разом з тим, на підставі викладеного та виходячи з аналізу змісту вимог позовної заяви та заяви про забезпечення позову, колегія вважає, що заявлені стороною позивача вимоги про вжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб, є тотожними вимогам позовної заяви, при цьому спір не вирішується по суті, що суперечить вимогами частини десятої статті 150 ЦПК України, та про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Виходячи з наведеного, колегія вважає, що при розгляді заяви про забезпечення позову судом першої інстанції дійдено вірного висновку про необґрунтованість поданої заяви та відсутність підстав для її задоволення.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на суть прийнятого рішення не впливають та є повним віддзеркаленням мотивів заяви про забезпечення позову, які були предметом розгляду суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «08» червня 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик