Справа № 331/551/21
Провадження № 2/331/1529/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Солодовнікова Р.С.,

при секретарі судового засідання Чуйко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

за участі представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_1 ,

встановив:

До Жовтневого районного суду м.Запоріжжя 04.02.2021 звернувся Концерн «Міські теплові мережі» (далі позивач) із вказаним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі відповідачі), про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.08.2016 по 31.12.2020 в сумі 66090,81 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачам надавались комунальні послуги за місцем проживання, однак вони зобов`язання по їх оплаті не виконали належним чином, у зв`язку з чим позивач просить стягнути заборгованість в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав, наполягає на задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечує. В судовому засіданні пояснив, що не згодний із сумою боргу, гарячою водою не користувався, оскільки встановив водонагрівач, має лічильник гарячої води. В 2018 році, відмовив представникам позивача в наданні лічильника гарячої води на повірку, оскільки останні відмовились опломбувати трубу. На сьогодні лічильник повірений, опломбований і поставлений на облік Концерну МТМ, що підтверджують документи. В період з 2015 по 2020 рік за житлово-комунальні послуги не сплачував, оскільки не мав матеріальної можливості.

ОСОБА_1 подав заперечення проти позову, де зазначив, що з сумою боргу не згодний, оскільки вона не відповідає дійсності. Просить застосувати строки позовної давності.

Ухвалою суду від 09 червня 2021 року постановленою на місці на підставі ст..ст. 49,126 ЦПК суд залишив без розгляду уточнену позовну заяву від 09.06.2021 про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.12.2015 по 31.05.2021 в сумі 52816,24 гривень, оскільки заява про зміну позовних вимог (збільшення в частині періоду заборгованості, зменшення в частині суми боргу) подана після початку розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, а також вивчивши поданий відповідачем відзив, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд прийшов до наступних висновків.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб.

Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності, і є споживачами послуг, які надаються позивачем за вищезазначеною адресою.

Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води між сторонами не укладався.

Разом з тим, між сторонами виникли фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги (вказане відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 від 7 липня 2020 р.).

Факт несення позивачем витрат, пов`язаних з наданням відповідних комунальних послуг також підтверджується: відкритим особовим рахунком № НОМЕР_2 , відповідно до якого Концерном «МТМ» надавалися послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в квартирі за вищевказаною адресою, історією нарахувань і оплат з централізованого опалення і гарячого водопостачання. Зазначені докази в сукупності підтверджують реальне надання споживачам зазначених послуг.

Випискою з особового рахунку по квартирі, розрахунком суми заборгованості за послуги, встановлено, що за період з 01.12.2015 по 31.12.2020 за адресою: АДРЕСА_1 рахується заборгованість з централізованого опалення і постачання гарячої води в сумі 66380,27 грн.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії і гарячої води, які регулюються Цивільним Кодексом України (далі ЦК), Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (далі Правила).

Відповідно до ст. 509 ЦК, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст.ст.7,8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно із ст.ст.322,360 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 3 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з п.п.18,20 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Згідно із ст.526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.610,611 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

При цьому суд виходить з того, що квартира відповідачів знаходиться у багатоквартирному будинку і підключена до єдиної мережі централізованого опалення і постачання гарячої води, безперервну роботу і обслуговування якої забезпечує позивач. Ці послуги у зазначений період надавалися і споживалися, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачі не зверталися. Факт отримання вказаних послуг відповідачами не спростований, докази того, що у квартирі відсутнє (відключене у встановленому порядку) централізоване опалення (гаряче водопостачання) відсутні, за спожиті послуги відповідно до особового рахунку позивачем нараховувалась помісячна плата, однак відповідачі їх оплату в повному обсязі не здійснювали. З огляду на те, що відповідачі від надання комунальних послуг у встановленому порядку не відмовилися, тому зобов`язані сплачувати житлово комунальні послуги.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт надання послуг і наявності перед ним заборгованості.

Разом з тим, позовна заява не підлягає задоволенню в поновному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК).

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

З огляду на те, що між Концерном «Міські теплові мережі» та відповідачами склалися фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем.

Як випливає з наданого розрахунку заборгованості по особистому рахунку № НОМЕР_2 , за останні три роки до дати звернення до суду оплата за надані комунальні послуги не здійснювалась.

За грудень 2017 року відповідачі повинні здійснити оплату до 20.01.2018, отже з 21.01.2018 розпочався перебіг позовної давності за вказаним місячним платежем, який закінчився 21.01.2021.

З огляду на те, що позивач звернувся до суду з позовом 04.02.2021, підстави для зупинення або переривання строку позовної давності не встановлені, суд приходить до висновку, що за період з 01.08.2016 по 31.12.2017 року сплинули строки позовної давності, а тому за цей період у задоволенні позову необхідно відмовити.

Разом з тим, в судовому засідання відповідачем надані копії дублікатів квитанції про сплату заборгованості з опалення.

Відповідно до дублікатів квитанцій відповідач ОСОБА_1 в березні квітні 2021 року сплатив позивачу за послуги з опалення в загальній сумі 23892,08 гривень. В зазначених квитанціях відповідач зазначив призначення платежів оплата за опалення за періоди з 01.11.2018 01.01.2021 в межах строків позовної давності.

Дослідивши обставини справи суд встановив, що наявний у матеріалах справи розрахунок позивача не підтверджує визнання боржником боргу, з огляду на те, що у квитанціях вказано конкретний місяць (період), за який відповідач оплачував відповідні житлово-комунальні послуги. Крім того, заборгованість сплачувалась після звернення з позовом до суду. Тому у даному випадку положення ч.1 ст.264 ЦК, як підстава переривання строку позовної давності, у матеріалах справи не можуть бути застосовані з огляду на докази, надані відповідачем, оскільки із наданих квитанцій не встановлено, що відповідач сплачуючи поточні платежі за комунальні послуги за весь період не у повному обсязі при цьому сплачував і виставлені йому минулі борги, а тому й доказів про те, що відповідачем вчинялися будь-які дії, що свідчать про визнання ним заборгованості у розумінні ч.1 ст.264 ЦК, як підстава переривання строку позовної давності, у позовних матеріалах та матеріалах справи відсутні.

Зазначені висновки відповідають правової позиції у Постанові ВСУ від 22.03.2017 року у справі №761/12553/15-ц.

За таких обставин, стягнення з відповідача підлягає сума заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2018 по 31.12.2020.

Суд прийшов до висновку, що доводи відповідача з приводу безпідставного нарахування заборгованості за надання послуг з гарячого водопостачання заслуговують на увагу.

Як встановлено судом у квартирі відповідачів встановлений лічильник обліку гарячої води, що не заперечується сторонами.

У зв`язку із відсутністю даних споживання гарячої води відповідачам з грудня 2015 року рахунки про заборгованість за надання послуги з гарячого водопостачання не виставлялись, що підтверджено розрахунком заборгованості.

Через не проведення відповідачем повірки лічильнику позивач починаючи з лютого 2019 року почав нараховувати відповідачам заборгованість з гарячого водопостачання згідно із середньомісячними показниками засобів обліку за попередні місяці, а у подальшому за нормами споживання.

Відповідач з цією заборгованістю не погоджується, оскільки гарячою водою не користується, має водонагрівач. Повірку лічильника у встановлений строк не зробив, однак на теперішній час відповідачем встановлений новий лічильник гарячої води, який поставлений на облік, що підтверджується наданими документами.

Так, відповідно до Акту розпломбіровки від 19.04.2021 представником позивача Концерну МТМ за адресою: АДРЕСА_1 здійснена заміна лічильника на новий із зняттям показань старого лічильника. Акт не містить виявлення фактів порушення цілісності пломб на засобах обліку, а також на їх з`єднувальних частинах, накладених представником виробника, виявлення фактів штучного впливу на роботу засобу обліку.

Згідно із Акту від 20.04.2021 представником позивача Концерну МТМ за адресою: АДРЕСА_1 здійснено опломбування нового лічильника із зняттям його показань і встановленням дати наступного строку держповірки 01.04.2025. Відповідачем наданий паспорт на лічильник.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630).

У пункті 10 Правил № 630 вказано, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання (абзац п`ятий пункту 15 Правил № 630).

Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що за наявності у будинку обліку води оплата за надані послуги здійснюється згідно з показаннями такого засобу, за винятком випадку виявлення його несправності, що не підлягає усуненню.

На підставі зазначених положень, суд приходить до висновку, що непроведення періодичної повірки засобу обліку води не може прирівнюватись до несправності і не є підставою для неврахування його показників, так як під час проведення заміни лічильника на новий представником позивача не встановлено несправності засобів обліку води.

Оскільки заборгованість за водопостачання гарячої води нарахована відповідачам у зв`язку з нарахуванням оплати за послуги згідно з діючими нормативами споживання, а не за показаннями засобу обліку гарячої води, що суперечить пункту 10 Правил № 630, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з гарячого водопостачання за період з 01.02.2019 по 31.12.2020 є передчасними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до пункту 10 Правил № 630 плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках, зокрема у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

За підпунктом 16 п.32 Правил № 630 обов`язком виконавця є проведення перерахунку розміру плати за надання послуг у разі ненадання їх, надання не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та визначеному договором;

Таким чином, стягнення заборгованості позивачем можливо після врахування показань засобів обліку гарячої води, які встановлені в Актах від 19.04.21 і від 20.04.21 і проведення перерахунку заборгованості при встановленні факту споживання відповідачами послуги з гарячого водопостачання з розрахунку обсягу витрат гарячої води згідно з показаннями засобів обліку води.

За таких обставин, з відповідачів не підлягає стягненню заборгованість за надання послуг з гарячого водопостачання, а тому в зазначеній частині позов не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за надання послуг з опалення, суд вважає, що позивачем обґрунтовано нарахована заборгованість за період з 01.01.2018 по 31.12.2020 в сумі 19330,90 гривень.

З огляду на сплату відповідачем на час розгляду справи заборгованості в сумі 23892,08 гривень, тобто в розмірі, що перевищує розмір боргу станом на 31.12.2020, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягать.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому у зв`язку із відмовою у задоволенні позову витрати зі сплати судового збору не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.1,7-9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст.322,360, 509,526,610-611 ЦК, ст. 3,4,11-13,263,265,279 ЦПК, суд

ухвалив:

Позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 11 червня 2021 року.

Позивач: Концерн «Міські теплові мережі» (місце знаходження: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, п/р зі спеціальним режимом використання № НОМЕР_3 Установа банку: Філія-Запорізьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» МФО 313957, Свідоцтво платника ПДВ: № 11030127 ІПН: 49)

Відповідачі: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (регістрації): АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання (регістрації): АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Суддя: Р.С. Солодовніков