справа № 563/645/21
У Х В А Л А
про залишення позову без руху
11 червня 2021 року м. Корець
Суддя Корецького районного суду Рівненської області Кулик Є.В., при вирішенні питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ майна подружжя, -
в с т а н о в и в :
Адвокат Ткачук В.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ майна подружжя.
У вказані позовній заяві просить суд:
- визнати житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом права спільної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- визнати за ОСОБА_1 частку майна у спільній власності в розмірі 1/2, припинивши право спільної сумістної власності на вказаний житловий будинок.
Суд, ознайомившись із заявою прийшов до висновку, що вона не в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява за змістом повинна відповідати вимогамст. 119 ЦПК України. У зв`язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні міститись не лише позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.
Пункт 7 вказаної Постанови передбачає, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. На даний час, внаслідок змін у законодавстві, положенняст. 119 ЦПК України, яка діяла до жовтня 2017 року, фактично кореспондовані положенням ст. 175 ЦПК України, яка є чинною на час подання позову до суду.
Відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
В порушення вимог вказаної статті позивачем не вказано поштових індексів сторін, не додано копію реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_1 , не зазначено чи вживались заходи досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися.
Відповідно до частини 5 статті 95 ЦПК України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявністьу нього або іншої особи оригінал уписьмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Отже, особа має право завіряти копії лише тих документів, оригінали яких знаходяться у неї.
Позивачем у мотивувальній частині позову не зазначено, що у неї наявні оригінали доказів (їхня частина), копії яких додано до позовної заяви.
Натомість, як вбачається із долучених до позовної заяви додатків, усі вони, завірені "Згідно із оригіналом", проте дати такого засвідчення відсутні.
Враховуючи вищевикладене, позивачем не дотримано вимог п. 8 та п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, разом із тим, вважаю за доцільне роз`яснити позивачу, що вона може подавати в суд завірені копії лише тих документів, оригінали яких знаходяться у нього. Посилання на те, що оригінал знаходиться у її розпорядженні, є обов`язковим. Якщо оригіналу немає, до суду можна надати незасвідчену ксерокопію чи фотокопію документа з вказівкою про те, у кого знаходиться оригінал.
Також, позивач вказує, що на даний час для неї не є можливим визначити реальну вартість майна через відсутність доступу до будинку, тому суд вважає за можливе попередньо визначити самостійно вартість спірного майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи (аналогічне роз`яснення містить пункт 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року (зі змінами та доповненнями) «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).
Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: фізичною особою або фізичною особою-підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет Українина 2021 рік» з 1 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2270 грн.
Підпункт 2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» визначає, що за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»» від 08.07.2011р. №3676-VI, зі змінами за поданням позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Також, у пунктах 12-13 Постанови Пленуму ВССУ №10 "Про застосування судами законодавства просудові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 року даються наступні роз`яснення:у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов`язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди. Якщо в позовній заяві об`єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов`язаних між собою, то, враховуючи, що об`єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.
У позові об`єднано дві позовні вимоги: майнового та немайнового характеру, тобто судовий збір в сумі 908 грн. сплачено за вимогу немайнового характеру.
Оскільки до матеріалів позовної заяви не додано доказів, що підтверджують реальну вартість житлового будинку станом на момент пред`явлення позову, вказана обставина позбавляє можливості суд визначити точну ціну позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.
Позивач визначає вартість житлового будинку, згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 31 липня 2007 року. Відповідно до вказаної технічної документації житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 станом на 31 липня 2007 року становив 59 195 грн.
За вказаних обставин, оскільки на день подання позову неможливо встановити точну ціну позову, враховуючи заявлені позовні вимоги, належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача щодо можливості звернення до суду, з другого боку, суд вважає, що вартість житлового будинку попередньо становить 317 660 грн., а тому позивачем має бути сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 1588 грн. 30 коп.
Отже, позивачу слід доплатити судовий збір в розмірі 1588 грн. 30 коп. і подати суду оригінал документу про його сплату. Якщо в ході подальшого розгляду справи буде встановлено, що розмір судового збору, який необхідно сплатити менший аніж 1588 грн. 30 коп., судом буде повернуто позивачу переплачену суму судового збору.
Між тим, суд зазначає, що у даному випадку сплата судових витрат не буде перешкоджати доступу позивача до суду, з огляду на наступне.
Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 1, 29, 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод», Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.
У зв`язку з цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, на підставі відповідних заяв про відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.
Європейський суд з прав людини в цьому контексті неодноразово наголошував, що сума зборів, призначена у світлі конкретних обставин справи, включаючи спроможність заявника її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до суду, чи ні, та чи отримала право на «розгляд судом» (див. п. 63 і далі рішення від 13 липня 1995 року по справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy-Miloslavsky v. the United Kingdom).
Право на доступ до суду є складовим елементом права на суд, передбаченого п. 1 ст.6 Конвенції.
Згідно з конвенційною практикою Європейського суду право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, які повинні також бути пропорційними, тобто щоб законна мета застосованого обмеження не зводила нанівець зміст конвенційного права на суд.
Серед легітимних обмежень права на доступ до суду у практиці Європейського суду визнаються: необхідність сплачувати судовий збір за подачу заяви чи скарги (рішення по справі «Креуз проти Польщі», «Толстой-Мілославський проти Сполученого Королівства (Tolstoy Miloslavsky v. United Kingdom) від 13.07.1995р.); сплив строку позовної давності (рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» (Stabbings and Others v. United Kingdom) від 22.10.1996р.); вимога мати юридичного представника (рішення у справі «Р.П. та інші проти Сполученого Королівства» («R.P. and others v. United Kingdom) від 19.10.2012р.); обмеження на доступ до суду неповнолітніх та осіб, що страждають на психічні розлади тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Враховуючи наведене, суд вважає, що до даної позовної заяви слід застосувати правила ч. 1 ст.185ЦПК України та залишити без руху, надавши ОСОБА_1 строк для усунення вказаних недоліків.
Для усунення недоліків позовної заяви необхідно надати належним чином оформлену позовну заяву (у новій редакції) з усуненими недоліками, які зазначені у даній ухвалі, її копію для відповідача, та документ про сплату судового збору в сумі 1588 грн. 30 коп.
У зв`язку з наведеним, вимоги суду щодо усунення недоліків позовної заяви, зазначені в даній ухвалі про залишення позовної заяви без руху щодо оформлення заяви у відповідності до норм цивільного процесуального законодавства, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.
У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.
Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суддя приходить до висновку, що така позовна заява повинна бути залишена без руху із наданням строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали судді.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.95,134, 175,177, 185 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ майна подружжя - залишити без руху.
Надати позивачу ОСОБА_1 десятиденний строк усунення недоліків заяви, який починає рахуватися з дня отримання нею даної ухвали.
Роз`яснити позивачу, що в разі невиконання вказаних в ухвалі вимог, позовна заява буде вважатися неподаною та буде повернута позивачу, що не перешкоджає повторному зверненню із аналогічною заявою до суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Є.В. Кулик