Головуючий у І інстанції Чередніченко Н.П.
Провадження № 22-ц/824/6621/2021 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Київстар», про стягнення безпідставно списаних коштів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк» про стягнення безпідставно списаних коштів, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь безпідставно списані банком кошти в сумі 53 040,00 грн., пеню в сумі 38 984,40 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що 29 травня 2017 року між ним та Банком укладено угоду № TDRM000232645 про розміщення вкладу, відповідно до якої відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 5.1 цієї угоди, повернення вкладу та нарахованих на вклад процентів буде здійснено на картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий на підставі угоди про обслуговування платіжних карток від 27 травня 2017 року з наданням для використання платіжної картки Visa Platinum № НОМЕР_3 .

Позивач у позові посилався на те, що 05 червня 2018 року з карткового рахунку № НОМЕР_2 , до якого було випущено платіжну карту Visa Platinum № НОМЕР_3 , невстановленими особами, з використанням інтернет-ресурсу CARD2CARD UA SITEABUID, було здійснено несанкціоноване шахрайське перерахування грошових коштів в сумах: 14 650,00 грн., 19 195,00 грн., 19 195,00 грн.

З відповіді банку вбачається, що зазначені операції були проведені через інтернет-сервіс «My Alfa-Bank» 05 червня 2018 року в період із 08:29 год. по 08:34 год.

05 червня 2018 року о 08-35 год. під час бесіди з працівником контакт-центру банку позивачем було повідомлено про те, що таких операцій він не проводив, також було погоджено блокування та перевипуск карти.

В подальшому, 05 червня 2018 року позивач звернувся до відділення банку, де повідомив про проведення несанкціонованих ним операцій. Позивачу було повідомлено, що кошти із банку ще не виведені, однак письмову заяву в цей день від позивача працівник банку відмовився приймати.

06 червня 2018 року позивач подав відповідачу претензію, в якій висловив незгоду із списанням 05 червня 2018 року з карткового рахунку коштів, а також письмове звернення про повернення коштів.

Крім цього, позивачу було видано виписку із рахунку № НОМЕР_2 , відповідно до якої станом на 06 червня 2018 року 14:22 год. на рахунку було заблоковано операції із перерахування 14 650,00 грн., 19 195,00 грн., 19 195,00 грн. При цьому вказано, що доступна для використання сума, без врахування блокувань, складає 90 218,84 грн., а з урахуванням блокувань - 37 178,84 грн. У виписці ці суми обліковувались, як заблоковані, але не списані за картковим рахунком.

Також, за заявою позивача були внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України за № 0004919, та досудове розслідування здійснюється Деснянським УП ГУ НП у м. Києві.

Позивач у позові посилався на те, що нікому не передавав свою платіжну карту № НОМЕР_3 , і на момент зняття коштів 05 червня 2018 року вона знаходилась у нього, пін-код, паролі, що надійшли в sms-повідомленнях на його телефон за номером НОМЕР_4 , нікому не передавав. Також він ніколи і нікому не повідомляв пін-код та CVV-код, іншу ідентифікуючу чи персональну інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції з використанням платіжної картки № НОМЕР_3 чи карткового рахунку № НОМЕР_5 .

Таким чином, на думку позивача, саме банк має довести відсутність своєї вини у несанкціонованому списанні коштів.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути із відповідача на свою користь безпідставно списані кошти та пеню.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Обгрунтовуючи скаргу, апелянт посилався на те, що суд безпідставно вважав встановленим те, що банківські операції по списанню коштів були виконані 05 червня 2018 року з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки та введенням паролів, які були відомі лише позивачу. Крім того, судом проігноровано надані відповідачем докази, а саме: виписку з рахунку № НОМЕР_2 . Також відповідачем не доведено, що дії чи бездіяльність позивача призвели до втрати або незаконного користування пін-кодом, або іншою інформацією, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. При цьому, відповідно до ч.2 ст. 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати обов`язок доведення вини на клієнта банку.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (92 024 грн. 40 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 травня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду № TDRM000232645 про розміщення вкладу відповідно до якої було відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 5.1 цієї угоди, повернення вкладу та нарахованих на вклад процентів буде здійснено на картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий на підставі угоди про обслуговування платіжних карток від 27 травня 2017 року з наданням для використання платіжної картки Visa Platinum № НОМЕР_3 .

Позивач, підписавши 27 травня 2016 року Акцепту 1, фактично підписав із банком Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, публічна пропозиція якого була розміщена на інтернет-сторінці ПАТ «Альфа-Банк» www.alfabank.com.ua, та на час підписання акцепту діяла публічна пропозиція на укладення договору, яка була затверджена розпорядженням № 2385 від 20 липня 2015 року.

Так, відповідно до п.п. 4.2.5, 4.2.6 зазначеного договору, клієнт зобов`язаний особисто користуватися Карткою, виписаною на його ім`я, не передавати її в користування третім особам і вжити всіх можливих заходів для запобігання її втрати; нікому не повідомляти ПІН-код, М-ПІН, що застосовується для NFC Сім-картки та зберігати його у таємниці, щоб ні за яких умов він не став відомим третій особі. У випадку розголошення Клієнтом ПІН-код, М-ПІН, Клієнт позбавляється права на оскарження операцій по рахунку клієнта та банк не несе відповідальності перед Клієнтом за здійснені операції по Рахунку Клієнта, в тому числі операції, що здійснені будь-якими третіми особами.

Згідно із п. 4.2.19 зазначеного договору, у разі невиконання умов п.4.2.5-4.2.6 Держатель картки несе особисту відповідальність за можливі фінансові збитки, які стали наслідком використання Картки/реквізитів Картки третіми особами та зобов`язаний сплатити Банку комісію, яка передбачена у Тарифах за перевипуск картки (у разі її перевипуску).

Правилами п. 4.2.21 зазначеного договору визначено, що у разі користування послугою Альфа-чек та виявлення будь-яких ознак втрати контролю над власною simкартою чи телефоном, на номер котрого надходять SMS повідомлення/повідомлення відправлені через альтернативний канал відправки повідомлень та PUSH-повідомлення (відсутність зв`язку, підозрілі дзвінки або операції по рахунку мобільного телефону тощо) негайно повідомляти про це Банк. Підписанням Договору Клієнт надає Банку свою безумовну письмову згоду на розкриття третім особам інформації, що може бути направлена Банком Клієнту, а також несе всі можливі ризики, пов`язані з тим, що направлена в SMS повідомленні /повідомленні відправленому через альтернативний канал відправки повідомлень та PUSH-повідомленні інформація може стати відомою третім особам. Банк не несе відповідальності за результат доставки SMS повідомлення/повідомлення відправленого через альтернативний канал відправки повідомлень та PUSH повідомлення на номер телефону Клієнта.

05 червня 2018 року з карткового рахунку № НОМЕР_2 , до якого було випущено платіжну карту Visa Platinum № НОМЕР_3 , було здійснено списання грошових коштів в сумах: 14 650,00 грн., 19 195,00 грн., 19 195,00 грн.

Позивач в обґрунтування позову вказав, що зазначені списання відбулись несанкціоновано, він не давав на це згоду, будь-кому не передавав свої дані, в зв`язку з чим звернувся до відповідача із відповідними претензіями та заявами про повернення зазначених коштів.

З листа АТ «Альфа-Банк» від 01 серпня 2018 року № 66703-23.1-б/б, вбачається, що зазначені операції були проведені через інтернет-сервіс «My Alfa-Bank», та коди підтвердження для здійснення цих операцій в інтернет-сервісі «My Alfa-Bank» були направлені на номер телефону - НОМЕР_4 . Позивачу було повідомлено, що проведення будь-яких операції з описаних дій з аккаунтом та картками було неможливим без кодів підтвердження, які направлялись на телефон позивача, а тому відповідальність за операції, які були здійснені із порушенням правил безпеки використання картки, надання доступу до особистого кабінету інтернет-сервісу «My Alfa-Bank», несе клієнт.

В ході розгляду справи позивач вказував, що він дійсно використовує мобільний номер телефону - НОМЕР_4 , платіжна картка на момент зняття коштів знаходилась у нього, пін-коди та паролі, які надійшли на його телефон, він нікому не передавав.

Відповідно до листа ПрАТ «Київстар» від 20 жовтня 2020 року № 14748/з, було встановлено, що на номер телефону НОМЕР_4 від відправника AlfaBank, були зафіксовані 05 червня 2018 року в період із 08:29 год. по 12:50 год. сім відправлень.

Крім того, було встановлено та не заперечувалось позивачем, що 05 червня 2018 року о 08:35 год. на мобільний телефон позивача було здійснено дзвінок співробітником контакт-центру банку та повідомлено про перевищення ліміту операцій, в результаті чого було погоджено блокування та перевипуск карти.

Також судом встановлено, що 05 червня 2018 року позивач контроль над власним телефоном із номером НОМЕР_4 не втрачав, відтак, ним отримувались смс-повідомлення із кодами від банку, і доказів зворотного матеріали справи не містять.

За заявою позивача були внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України за № 0004919.

В матеріалах справи відсутні дані щодо ходу розслідування та/або прийняття у справі відповідного процесуального рішення.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1087 ЦК України розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 1087 ЦК України при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків (чеків), розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту.

Порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється цим Кодексом, законом та банківськими правилами.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами між клієнтом та банком. Банк зобов`язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнта банку.

Пунктом 7 розділу Х Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705 "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів" (далі - Положення № 705) передбачено, що контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.

Користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень (п. 1 розділу VI Положення № 705).

Відповідно до п. 6 розділу VI Положення № 705 користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Згідно п. 8 розділу VI Положення № 705, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції, чого відповідачем виконано не було.

Згідно п. 8 розділу VI Положення № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так судом встановлено, що банківські операції по списанню коштів були виконані 05 червня 2018 року з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної карти та із введенням паролів, які були відомі лише позивачу, і позивачем не надано доказів, які б спростовували зазначені обставини.

Крім цього встановлено, що в зв`язку із перевищенням ліміту зняття коштів працівник контакт-центру банку зателефонував позивачу та повідомив про факт списання коштів одразу після їх списання.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази несанкціонованого списання Банком коштів з карткового рахунку позивача, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не надана належна оцінка наявним у справі доказам, спростовуються змістом судового рішення, з якого вбачається, що судом надана повна, всебічна та об`єктивна оцінка усім наявним у справі доказам.

Необгрунтованими є і посилання в апеляційній скарзі на те, що саме банк повинен доводити відсутність своєї вини у списанні коштів з рахунку позивача, оскільки під час розгляду справи не було встановлено порушень банком його обов`язків згідно умов договору, укладеного між ним та позивачем.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: