КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/6076/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4682/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря Верес Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Корчинської Лілії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року у складі судді Кушнір С.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійського озброєння» про стягнення заборгованості по заробітній платі, всіх сум, що належить працівнику до виплати від підприємства при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ДП «Конструкторське бюро «Артилерійського озброєння» у якому просив сягнути заборгованість із виплати остаточного розрахунку при звільненні в сумі 108 586 грн 73 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 39 195 грн 05 коп. із перерахунком по день постановлення рішення та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що позивач працював у ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» на посаді старшого майстра контрольного відділу технічного контролю з 10.05.2017 року по 28.11.2019 року.

Наказом від 27.11.2019 р. № 354-к був звільнений з посади за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України з 28.11. 2019 року, що підтверджується довідкою № 49-к від 24.12.2019 року.

Підставою звільнення було невиконанням відповідачем законодавства про працю, а саме несвоєчасна виплата відповідачем заробітної плати, несплата відповідачем єдиного соціального внеску.

Відповідно до звіту про виплату заробітної плати відповідач заборгував виплату заробітної плати із червня 2019 року по листопад 2019 року. В червні 2019 року було частково виплачено заробітну плату, за серпень 2019 року, вересень 2019 року, жовтень 2019 року, листопад 2019 року жодних виплат не було здійснено відповідачем.

У заяві на ім`я генерального директора ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» ОСОБА_2 про звільнення за власним бажанням від 26.11.2019 року позивач просив відповідача провести із ним остаточний розрахунок та у разі затримки виплати заробітної плати просив виплатити його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку згідно ст.117 КЗпП України.

Згідно розрахункового листка, виданого відповідачем при звільненні, за листопад 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем на кінець місяця становить 108 586 грн 73 коп.

Відповідач в порушення вимог ст.116 КЗпП України 28.11.2019 року у день звільнення позивача, в який позивач працював, не виплатив усіх сум, що належали до виплати позивачу.

Позивач двічі звертався до Головного управління Держпраці у Київській області, отримав відповіді на свої звернення, але відповідач порушення його прав не припинив.

На момент звернення з позовом до суду, заборгованість із заробітної плати, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку позивачу не сплачені.

Відповідно і компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати відповідач не виплатив.

З виписки Пенсійного фонду України від 28.02.2020 року (Форма ОК-7) нарахована заробітна плата позивача у вересні 2019 року становила 14 000 грн, у жовтні 2019 року становила 17 722 грн 06 коп.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Конструкторське бюро «Артилерійського озброєння» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 107 586 грн 73 коп та 39 195 грн 07 коп середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вирішено питання судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційних скаргах, які ідентичні за змістом, адвокат Корчинська Л.В. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості із виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнувши з ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 202 873 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при постановлені оскаржуваного рішення не застосовано принципів розумності, справедливості та пропорційності, не враховано значний розмір невиплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Розмір заборгованості за остаточним розрахунком (з урахуванням сплати відповідачем під час судового провадження 1 000 грн) складає 107 586 грн 73 коп., а сума середнього заробітку за час затримки, стягнута судом становить 39 195 грн 07 коп., що майже у 3 рази менша. Суд мав би стягнути станом на 03 грудня 2020 року 202 873 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Конструкторське бюро «Артилерійського озброєння» просило законне та обґрунтоване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

За замістом вказано, що протягом всього розгляду справи судом першої інстанції, позивачем не здійснювалось уточнення (збільшення) позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку.

У судове засідання представник відповідача не з`явилися, подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 72-73), у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, вислухавши Корчинську Л.В. в інтересах ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як убачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював в ДП «Конструкторське бюро артилерійського озброєння» на посаді старшого майстра контрольного відділу технічного контролю з 10.05.2017 року по 28.11.2019 року з оплатою праці згідно штатного розпису (а.с. 5).

Встановлено, що наказом від 27.11.2019 року № 354-к позивач був звільнений з посади за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з 28.11.2019 року.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач не виплатив ОСОБА_1 заробітну плату за період із червня 2019 року по листопад 2019 року (а.с. 7).

В червні 2019 року було частково виплачено заробітну плату в розмірі 3 217 грн 55 коп, за липень 2019 року, за серпень 2019 року, вересень 2019 року, жовтень 2019 року, листопад 2019 року жодних виплат не було здійснено відповідачем.

Встановлено, що на час ухвалення районним судом рішення, визнано доведеним наявність заборгованості відповідача перед позивачем, у сумі 107 586 грн 73 коп.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, позивач не оскаржує, а тому у вказаній частині судове рішення не є предметом апеляційного розгляду.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніш наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд, на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Частина 2 ст.117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такі правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц, від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17.

Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №825/224/17 виклав правовий висновок, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку (п.37).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи убачається, що відповідачем було частково погашено заборгованість по виплаті заробітної плати позивачу, а саме 05.03.2020 року здійснено виплату позивачу нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 1 000 грн (а.с. 22, 23).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення на його користь 39 195 грн 05 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, районний суд виходив з того, що оплата праці працівника за час затримки розрахунку при звільненні носить компенсаційний характер, а тому з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі № 761/9584/15-ц та обставин справи, вважав доведеним наявність підстав до стягнення саме указаної суми грошових коштів.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитися з таким висновком суду, враховуючи таке.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

З наведених обставин вбачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з відповідачем з 10.05.2017 року по 28.11.2019 року.

Сторонами визнаються обставини порушення відповідачем законодавчо визначеного обов`язку щодо здійснення повного розрахунку у день звільнення.

Заявляючи вимоги, позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з дати звільнення й по дату ухвалення районним судом рішення, що загалом становить 256 днів та складає 188 856 грн 32коп. ( 256* 737,72=188856,32), а не 275 днів, що становить 202 873грн, як указано в апеляційній скарзі.

Між тим, визначаючи суму середнього заробітку, яка підлягає стягненню з відповідача, районний суд у повній мірі не врахував обставини справи й визнавши доведеним заборгованість по заробітній платі, у сумі 107 586 грн 73 коп., допустив очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості.

З урахуванням викладеного, правової природи та розміру простроченої заборгованості, обставини у зв`язку з якими пов`язана затримка, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, який не повинен бути направлений на збагачення позивача, колегія суддів вважає справедливим та пропорційним визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні ОСОБА_1 виплат, у сумі 70 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає зміні в частині стягнення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку та збільшення суми середнього заробітку, що підлягає стягненню з державного підприємства на користь позивача 39 195 грн 07 коп. до 70 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги адвоката Корчинської Лілії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені змінити шляхом збільшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, що підлягає стягненню з державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійського озброєння» на користь ОСОБА_1 з 39 195 грн 07 коп до 70 000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 червня 2021 року

Суддя-доповідач:

Судді: