Справа № 552/853/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

07.06.2021 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.

секретар судового засідання - Горошко О.О.,

учасники справи та їхні представники:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Кузьменко Світлана Вікторівна,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Київська районна у м.Полтаві рада,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в окремий об`єкт нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про виділ частки в окремий об`єкт нерухомого майна.

В позовній заяві зазначила, що їй на праві спільної часткової власності належить 7/10 частини у садибному (індивідуальному) житловому будинку з часткою надвірних побудов за адресою: АДРЕСА_1 . Інший співвласник вищевказаного будинку ОСОБА_3 , якому належало 3/10 частини цього будинку, помер.

Відповідач ОСОБА_2 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_3 , відкрита спадкова за її заявою як спадкоємиці, але свідоцтво про право на спадщину вона до даного часу не отримала.

Маючи намір припинити спільну часткову власність за даною адресою та поділити частки з нерухомого спільного майна в натурі, тим самим зробивши їх окремими об`єктами нерухомого майна, встановити порядок користування земельною ділянкою, позивач звернулася до ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_3 із заявою-пропозицією врегулювати дане питання у позасудовому порядку.

Відповідач відмовила позивачу у добровільному розподілі будинку, посилаючись на відсутність грошових коштів на вчинення запропонованих позивачем дій.

Вищевикладене свідчить про порушення її права вільно користуватися та розпоряджатися власністю.

Згідно висновку експерта № 50 за результатами проведення оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1 7/10 частин майна, що належить ОСОБА_1 , можливо виділити в самостійний об`єкт нерухомого майна.

При цьому необхідно визначити можливі розміри земельної ділянки, що закріплюється за новим (виділеним) об`єктом. У фактичному користуванні ОСОБА_1 згідно кадастрового плану ТОВ НВІ «Земресурс» знаходиться земельна ділянка площею 0.0245 га, що складає 245/531 частину.

ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже вона також є єдиним та належним відповідачем у справі.

Тому позивач просила суд виділити їй належні на праві приватної власності 7/10 частини житлового будинку літ. «А-1» з господарськими будівлями і спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 в окремий об`єкт нерухомого майна, шо складається з: тамбур 1-1 площею 1.8 кв.м., кухня 1-3 площею 13.3 кв.м., житлова кімната 1-4 площею 16.0 кв.м., житлова кімната 1-5 площею 10.5 кв.м., житлова кімната 1-6 площею 10.9 кв.м.; загальною площею 52.5 кв.м., в т.ч. житловою - 37.4 кв.м. та погріб літ. «а», гараж літ. «Б», погріб літ. «б», навіс літ. «б1», навіс літ. «б2», вбиральня літ. «В», ворота № 4, огорожа № 5. огорожа №6; припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 , на 7/10 частини вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Також просила суд визнати за нею право власності на 7/10 частини житлового будинку літ. «А-1» з господарськими будівлями і спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: тамбур 1-1 площею 1.8 кв.м., кухня 1-3 площею 13.3 кв.м., житлова кімната 1-4 площею 16.0 кв.м., житлова кімната 1-5 площею 10.5 кв.м., житлова кімната 1-6 площею 10.9 кв.м.; загальною площею 52.5 кв.м., в т.ч. житловою - 37.4 кв.м. та погріб літ. «а», гараж літ. «Б», погріб літ. «б», навіс літ. «б1», навіс літ. «б2», вбиральня літ. «В», ворота № 4, огорожа № 5, огорожа № 6, як на окремий об`єкт нерухомого майна. Визнати, що технічно необхідною для обслуговування окремого об`єкту нерухомого майна, який може бути окремою садибою в складі вказаних вище споруд та приміщень, що належить на праві власності ОСОБА_1 , є земельна ділянка площею 0,0245 га.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 25 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження (а.с.55).

Цією ж ухвалою за клопотанням позивача у Другої Полтавської державної нотаріальної контори витребувано докази, а саме: витяг зі Спадкового реєстру щодо відкриття спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та довідку про осіб, які звернулись з заявами про прийняття спадщини, відмову від спадщини, а також про осіб, яким видані свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою суду від 31 березня 2021 року у Другої полтавської державної нотаріальної контори витребувано докази, а саме копію спадкової справи, відкритої до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , номер спадкової справи у нотаріуса 341/2004, номер у Спадковому реєстрі 3418550 (а.с.93).

В судовому засіданні 07 червня 2021 року за клопотанням позивача ОСОБА_1 до матеріалів справи залучені докази. а саме копія висновку експерта Федорова Дмитра Федоровича від 21 квітня 2021 року №33.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не надала.

Третя особа Київська районна у м.Полтаві ради письмових пояснень також не надала.

Інші заяви по суті справи та клопотання сторонами суду не подавалися.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. При цьому посилались на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи наявна її заява про розгляд справи за її відсутності (а.с. 76).

Представник третьої особи також звернувся до суду з заявою, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності (а.с.74).

Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились.

Заслухавши позивача та її представника, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування, укладеного 11 лютого 1993 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідченого 11 лютого 1993 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори, ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_6 прийняла в дар 7/10 часток жилого будинку з частиною надвірних побудов, що знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с.18-19).

У зв`язку з одруженням ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 20 січня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського міськвиконкому (а.с.13).

Таким чином встановлено, що ОСОБА_1 є власником 7/10 часток жилого будинку з частиною надвірних побудов, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27 грудня 2004 року Головним управлінням з питань житлово-комунального обслуговування населення, власником інших 3/10 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 (а.с.40).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 19 січня 2005 року Колективним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», 19 січня 2005 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 3/10 частин вказаного житлового будинку (а.с.41).

07 листопада 2003 року (тобто до видачі на його ім`я свідоцтва про право власності та реєстрації за ним права власності на нерухоме майно) ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 07 листопада 2003 року Полтавським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції (а.с.15).

Проте належними доказами у справі не підтверджується той факт, що відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_3 та що відсутні інші його спадкоємці.

Так, до матеріалів справи не долучено документа, що підтверджує родинні стосунки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В матеріалах спадкової справи № 341 на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , розпочатої 27 квітня 2004 року Другою полтавською державною нотаріальною конторою, копія свідоцтва про народження, рішення суду про встановлення факту родинних стосунків чи іншого документа, що підтверджував би той факт, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 , також відсутні (а.с.102-104).

Заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини не є доказом того, що вона є спадкоємцем ОСОБА_3 .

Посилання позивача те, що в день розгляду справи відповідач має одержати свідоцтво про право на спадщину, суд оцінює крихтино, оскільки відповідних клопотань щодо відкладення розгляду справи або оголошення перерви для одержання такого доказу ні позивачем, ні її представником, ні відповідачем суду заявлено не було.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином позивачем не доведено, що співвласником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 364 ЦК України власник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

З метою реалізації такого права позивач звернулась з даним позовом до суду.

Заявляючи про наявність технічної можливості виділити належну їй частку із спільного майна, позивач надала суду копію висновку експерта №50 за результатами проведення оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1 , виконаного 13 жовтня 2020 року судовим експертом Авдєєвою Н.М. (а.с.29- 37).

Згідно вказаного висновку 7/10 частини майна, що належить ОСОБА_1 , до складу якої входить: частина житлового будинку літ. «А-1» в складі приміщень: тамбур 1-1 площею 1.8 кв.м., кухня 1-3 площею 13.3 кв.м., житлова кімната 1-4 площею 16.0 кв.м., житлова кімната 1-5 площею 10.5 кв.м., житлова кімната 1-6 площею 10.9 кв.м.; загальною площею 52.5 кв.м., в т.ч. житловою - 37.4 кв.м., погріб літ. «а», гараж літ. «Б», погріб літ. «б», навіс літ. «б1», навіс літ. «б2», вбиральня літ. «В», ворота №4, огорожа №5, огорожа №6 можливо виділити в самостійний об`єкт нерухомого майна.

Але висновок не містить будь-якої інформації про те, яку реально частку нерухомого майна складають зазначені приміщення, чи відповідають вони реально 7/10 часткам нерухомого майна.

Відповідно до висновку експерта №33 за результатами експертного будівельно-технічного дослідження на замовлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , складеного 21 квітня 2021 року судовим експертом ОСОБА_9 , 3/10 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яка входить до складу спадкового майна ОСОБА_3 є планувально ізольованою частиною, яка має окремий вхід зі сторони АДРЕСА_2 , частина житлового будинку має необхідну сукупність житлових та допоміжних приміщень, котрі відповідають будівельно-технічним вимогам для окремого проживання.

За результатами проведеного дослідження експерт робить висновок, що після виділу у самостійний (окремий) об`єкт нерухомого майна належних ОСОБА_1 7/10 частин житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 і припинення права спільної часткової власності, 3/10 частини цього ж об`єкту, що входить до складу спадкового майна ОСОБА_3 , буде також складати самостійну (окрему) одиницю.

До складу 3/10 частин зазначеного об`єкту нерухомого майна, яка після виділення 7/10 частин ОСОБА_1 буде складати самостійну (окрему) одиницю, входять:

- у житловому будинку літ. А-1 коридор №2-1 площею 6,5 кв.м., кімната №2-2 площею 13,6 кв.м., кімната №2-3 площею 9,1 кв.м., кухня №2-4 площею 9,8 кв.м., тамбур №ІІІ площею 3,8 кв.м. - загальною площею 42,8 кв.м., житловою площею 22,7 кв.м., гараж літ. «Г», вбиральня літ. Д, вхідний погріб літ. Е, літній душ літ. Ж, трубопровід №1, ворота-хвіртка №2, огорожа№3, замощення літ.І.

Зазначений висновок також не містить інформації про те, яку реально частку нерухомого майна складають зазначені приміщення, чи відповідають вони реально 3/10 часткам нерухомого майна.

Обидва наведені висновки експертів ґрунтуються на ідеальних частках співвласників та реальному порядку користування, що склався у житловому будинку.

Той факт, що існує технічна можливість виділити позивачу частину нежитлових приміщень за фактичним користуванням, не є підставою для неврахування часток співвласників при вирішенні цього питання.

На вказану обставину звернув увагу Верховний Суд в постанові від 03 грудня 2020 року у справі № 285/1265/18, провадження № 61-44858св18.

Зокрема, Верховний Суд вказав, що статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За приписами статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з частинами першою та другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Верховний Суд наголосив, що визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Але в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, якій саме частці в праві спільної часткової власності відповідають приміщення житлового будинку літ. «А-1» з господарськими будівлями і спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: тамбур 1-1 площею 1.8 кв.м., кухня 1-3 площею 13.3 кв.м., житлова кімната 1-4 площею 16.0 кв.м., житлова кімната 1-5 площею 10.5 кв.м., житлова кімната 1-6 площею 10.9 кв.м.; загальною площею 52.5 кв.м., в т.ч. житловою - 37.4 кв.м. та погріб літ. «а», гараж літ. «Б», погріб літ. «б», навіс літ. «61», навіс літ. «62», вбиральня літ. «В», ворота № 4, огорожа № 5, огорожа № 6.

Як вбаається з висновку експерта №50 від 13 жовтня 2020 року, 7/10 частини майна мають окремі джерела та лічильними отримання електроенергії, газу та інших комунальних послуг.

Але матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що інші 3/10 частини також мають окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо).

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності технічної можливості виділу належної їй частки в одиницю.

Крім того, будь-яких доказів, які б підтверджували право користування земельною ділянкою, на якій розташовано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем до матеріалів справи не додано.

Залучені докази щодо житлового будинку містять суперечливу інформацію щодо розміру земельної ділянки.

Так, з договору дарування від 11 лютого 1993 року вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці площею 513 кв.м. (а.с.18-19).

Така ж інформація зазначена і в технічному паспорті на будинок (а.с. 22-27).

В той же час у висновку експерта №33 від 21 квітня 2021 року у розділі «Дослідження» вказано, що домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площа якої, відповідного до геодезичної основи схеми розподілу земельної ділянки, виготовленого ФОП ОСОБА_10 у 2020 році, складає 776 кв.м.

Житловий будинок нерозривно пов`язаний з земельною ділянкою.

Тому вирішення питань щодо прав власності на будинок без вирішення питання щодо прав на земельну ділянку є неможливим.

Крім того, у своїх позовних вимогах позивач просила суд визнати, що технічно необхідною для обслуговування окремого об`єкту нерухомого майна, який може бути окремою садибою в складі вказаних вище споруд та приміщень, що належить на праві власності ОСОБА_1 , є земельна ділянка площею 0,0245 га.

Вирішення технічних питань, в тому числі щодо технічно необхідної для обслуговування об`єкту нерухомості земельної ділянки, не віднесено до компетенції суду.

Тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 необхідно відмовити в повному обсязі.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в окремий об`єкт нерухомого майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , проживаюча: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,

відповідач ОСОБА_2 , проживаюча: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків судом не встановлено,

третя особа Київська районна у м.Полтаві рада, місцезнаходження: м.Полтава, вул. М.Бірюзова, 1/2, .

Повне судове рішення виготовлено 11 червня 2021 року.

Головуючий (підпис) О.А.Самсонова