Справа №265/8590/19
Провадження №2-о/265/2/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В. В.,

за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України,

зацікавлена особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Донецький області, Маріупольська міська рада ,

за участю:

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника зацікавленої особи - Трубіцина К.Р., Мотової Ю.В.,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на ті обставини, що він з моменту народження, ІНФОРМАЦІЯ_1 , по теперішній часпроживає в місті Маріуполі. Однак у зв"язку з тим, що у 2016 році відбулась реформа системи реєстрації в Україні, ДМС України не володіє актуальною інформацією щодо реєстрації осіб, адже видача та зберігання карток (картки прописки осіб форми 16) чинним законодавством стала не регламентована. Через наведені обставини йому необхідно встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року для подальшого оформлення паспорта громадянина України.

Просить суд встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Ухвалою суду 12 грудня 2019 року року було відкрито провадження по справі і справа була призначена до судового розгляду.

Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засідання повністю підтримали свої вимоги, та просили встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Представники Головного управління ДМС України у Донецькій області за довіреністю Трубіцин К.Р., Мотова Ю.В. не заперечували проти задоволення заяви.

Представник Маріупольської міської ради до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, ухвалити рішення на розсуд суду.

Суд, вислухав пояснення сторін, дослідив надані письмові докази, вважає, що подана ОСОБА_1 заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Жданові ( Маріуполі) Донецької області, Україна, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 30 липня 1990 року Відділом ЗАГС Жовтневого райвиконкому м. Маріуполя ( а.с.3) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 21 жовтня 2015 року (а.с. 4).

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя від 10 вересня 2008 року встановлено факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року матері заявника - ОСОБА_3 (а.с. 5).

Згідно довідки КЗ "Маріупольська загальноосвітня школа-інтернат № 2 І-ІІ ступенів Маріупольської міської ради Донецької області" від 21 червня 2018 року № 107, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав та навчався у вказаному закладі з 01 вересня 1998 року по 24 червня 2006 року, перебував на повному державному забезпеченні як дитина-сирота (а.с. 6).

Факт проживання ОСОБА_1 на території України, зокрема, в місті Маріуполі у період 2003 - 2010 роки підтверджується наданими заявником доказами, зокрема, епікризом відділення дитячої неврології Міської лікарні № 3 міста Маріуполь (а.с 8), довідкою про стан здоров"я КЗ "Маріупольська міська лікарня № 4" (а.с. 10)

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона була знайома з матір"ю заявника, вони були подругами. Станом на 1998 - 1999 роки її подруга ОСОБА_3 з сином (заявником по справі) жили у гуртожитку, але згодом вона відправила сина до інтернату, адже їм ніде було жити.

За ст. 2 Закону України «Про громадянство України» (в редакції від 8 жовтня 1991 року) громадянами України є: 1) особи, які на момент набрання чинності цим Законом проживали в Україні, незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, освіти, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, які не є громадянами інших держав і які не заперечують проти набуття громадянства України; 2) особи, які працюють за державним направленням, проходять військову службу або навчаються за межами України, за умови, якщо вони народилися чи довели, що постійно проживали на її території, не перебувають у громадянстві інших держав і не пізніш як через рік після набрання чинності цим Законом виявили бажання стати громадянами України; 3) особи, які набули громадянства України відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про громадянство України» (в редакції від 16 квітня 1997 року) громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) постійно проживали в Україні, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак і які не є громадянами інших держав; 3) особи, які народилися або постійно проживали на території України, а також їх нащадки (діти, онуки), якщо вони на 13 листопада 1991 року проживали за межами України, не перебувають у громадянстві інших держав і до 31 грудня 2004 року подали у встановленому цим Законом порядку заяву про визначення своєї належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянства України відповідно до цього Закону.

Згідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» (в редакції від 18 січня 2001 року) громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України»(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, судом за наслідком розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився в місті Маріуполі. Станом на 24 серпня 1991 року, був малолітньою дитино, та проживав разом зі своєю матір`ю, факт проживання якої на терарії України, було встановлено судом. На теперішній час постійно проживає на території України, що свідчить про те що він є громадянином України.

При цьому відомостей, що заявник є громадянином іншої держави, не було винайдено судом.

Керуючись ст. ст. 258,259,263-265, 315, 319 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, зацікавлена особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Донецький області, Маріупольська міська рада задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , на території України станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 , з дня народження, а саме з 4 червня 1990 року по теперішній час.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення було складено та підписано 5 лютого 2021 року.

Суддя: ______________________ Шиян В.В.