Ухвала

10 червня 2021 року

м. Київ

справа № 212/7334/20

провадження № 61-9452ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2013 року до вересня 2020 року в розмірі 38 875,99 грн, інфляційні втрати в розмірі 10 758,53 грн та 3 % річних у розмірі 3 343,21 грн.

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 22 лютого 2021 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість з оплати за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2013 року до вересня 2020 року в розмірі 38 875,99 грн, суму індексу інфляції в розмірі 10 758,53 грн та 3 % річних у розмірі 3 343,21 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 12 травня 2021 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2021 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість з оплати за надані житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2017 року до вересня 2020 року в розмірі 8 073,99 грн, суму індексу інфляції за період з жовтня 2017 року до вересня 2020 року в розмірі 836,09 грн, 3 % річних за період з жовтня 2017 року до вересня 2020 року в розмірі 1 002,78 грн. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

08 червня 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2021 року в частині задоволенні позовних вимог скасувати та в цій частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині постанову апеляційного суду залишити без змін.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної скарги) - 2 270 грн.

Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за комунальні послуги в загальному розмірі 52 977,73 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).

Тому справа є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.

Касаційна скарга містить посилання на те, що справа становить суспільний інтерес, оскільки майже кожна людина набуває і втрачає право власності на нерухоме майно, яке в свою чергу пов`язане зі сплатою комунальних послуг. А також має виняткове значення для ОСОБА_1 , оскільки залишення без змін оскаржуваного судового рішення призведе до ситуації, коли заявник вже не володіє, не користується нерухомим майном (квартирою), проте має нести тягар з його утримання. Крім того, ОСОБА_1 є відповідачем по аналогічним справам тільки за позовами інших підприємств, що надають комунальні послуги, які перебувають на розгляді у суді першої інстанції, тому об`єктивний перегляд справи становить для неї не тільки винятковість, алей значну фінансову зацікавленість.

Наведені заявником обставини не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для висновку про те, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки доводи заявника полягають у її незгоді з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та вказують на її особистий інтерес у цій справі, яка ознак особливого значення для суспільства не містить. Незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням не є сама по собі обставиною, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення для учасника справи, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Посилання в касаційній скарзі на те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки апеляційним судом не враховано правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, як на підставу касаційного оскарження судового рішення в цій справі, є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявники не продемонстрували наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

В. С. Жданова

Є. В. Коротенко