Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5642/20 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т.Б.
Категорія 46 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Коломієць О.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №274/5642/20 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Большакової Т.Б. в м.Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь 150 000 грн відшкодування моральної шкоди, завданої смертю дочки, та 10 000 грн відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначала, що близько 22:30 год вантажний електропотяг № 2946 під керуванням машиніста ОСОБА_3 , який рухався в напрямку ст. Козятин зі сторони станції Шепетівка, на ділянці залізничної дороги - 31 км, 7 пікет перегону ст. "Бердичів - Михайленки" здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , 1991 р.н. Внаслідок наїзду ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді політравми та госпіталізована до ЦМЛ м. Бердичів, де ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 07 год. 30 хв. від отриманих тілесних ушкоджень померла. 23.02.2020 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000178 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого Бердичівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області від 22.06.2020 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під № 0000178, було закрито. В ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_4 загинула від того, що її збив поїзд. Отже, між наїздом на ОСОБА_4 (тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України) та її смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок. Вказує, що вона втратила рідну дитину, яка проживала разом з нею (що підтверджується копіями паспортів, довідкою про спільне проживання, інформацією з постанови про закриття кримінального провадження). ЇЇ нормальні життєві зв`язки повністю знищені, оскільки вона втратила рідну доньку, яка була їй і дитиною і подругою. Позивач змушена докладати надзвичайних зусиль для організації свого життя, їй дуже тяжко жити з постійним, безперервним усвідомленням того, що більше ніколи в житті вона не зможе поговорити з нею, побачити, з думкою про те, що її дочки більше немає і ніколи не буде. Вона разом з дочкою відвідували релігійну установу - Православну церкву. Вони поділяли спільні погляди і віру, спільні традиції, між ними були дуже тісні зв`язки. Зміни в способі життя після смерті дочки проявились також в тому, що вона завжди святкувала з дочкою різні події, свята, вона допомагала готувати на стіл, організовувати свято. В сім`ї були сталі традиції, дуже міцні зв`язки, які після загибелі дочки назавжди втрачені. Вона була особливо близькою з загиблою, оскільки батько загиблої ОСОБА_5 загинув у 1995 році, тому в ОСОБА_4 з дитинства з батьків була тільки мама. Важко оцінити глибину її душевних страждань, оскільки такі страждання більше ніколи не будуть припинені. Втрата дитини для матері завжди є психотравматичною подією, тим більше, зважаючи на близькі відносини між нею та загиблою дочкою. Щодо часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану-попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки загибель є невідворотною і непоправною втратою. Тяжкі зміни в її житті ніколи не зможуть пройти. Вона не бажає збагачення за рахунок відповідача, а хоче лише справедливий розмір компенсації завданої їй моральної шкоди.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Сягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Сягнуто з АТ «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в розмірі 3 503 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні судових витрат, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 10 000 грн в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити повністю. Зазначає, що суд неналежно дослідив докази, тому висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів понесення витрат не відповідає фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема вказує, що ОСОБА_4 перебуваючи в психічно емоційно уразливому стані в наслідок сварки зі своїм хлопцем, після вживання алкогольних напоїв, свідомо, нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті, скоїла спробу покінчити життя самогубством. Таким чином, ОСОБА_4 передбачала і бажала настання шкоди або свідомо її допускала. Отже існує умисел потерпілого, наявність шкоди у потерпілого і причинний зв`язок між ними.

Розглянувши апеляційні скарги по суті, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до акта службового розслідування аварії від 28.02.2020 в добу 22.02.2020 о 22 год 03 хв локомотивна бригада в складі машиніста ОСОБА_3 , помічника машиніста ОСОБА_6 , прямуючи поїздом №2946 локомотивом ВЛ80к №122, вага 5144т, 236 осей, застосувала екстрене гальмування на 31 км пк 8 парної колії перегону Михайленки-Бердичів по причині запобігання наїзду на людишу, яка сиділа на рейці; на сигнал великої гучності особа не реагувала, наїзд уникнути не вдалося. Проведеним розслідуванням, розшифровкою швидкостемірної стрічки та з пояснень причетних встановлено, що гальмівний шлях склав 1000м при розрахунковому 1050 м; зупинившись, помічник машиніста ОСОБА_6 оглянув місце наїзду та під останнім вагоном рухомого складу виявив жінку, яка знаходилася при свідомості та поребувала медичної допомоги. Про даний випадок було негайно повідомлено ДС Бердичів, яка викликала "швидку допомогу" та поліцію. Потерпілу було доставлено в Бердичівську міську лікарню. При огляді локомотива НОМЕР_2 локомотивною бригадою зауважень не виявлено- локомотив знаходився в технічно справному стані. О 23 год 49 хв машиніст ОСОБА_3 відправився із 30 км пк 8 до ст.Бердичів. Детальне встановлення причин нещасного випадку та даних про потерпілу встановлюються працівниками поліції.

За фактом смертельного травмування ОСОБА_4 вантажним електропотягом №2946, під керуванням машиніста ОСОБА_3 відомості за частиною третьою статті 276 КК України внесено до ЄРДР.

Постановою слідчого СВ Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта Рудя М.І. від 22.06.2020 кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.

Позивачка ОСОБА_1 являється матір`ю загиблої ОСОБА_4 .

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).

Судом встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стала груба необережність ОСОБА_4 , а саме порушення нею Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Таким чином, встановлено, що дочка позивача загинула внаслідок ДТП, яка мала місце на залізниці.

Відтак, АТ «Українські залізниці», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що саме умисел потерпілої ОСОБА_4 , яка перебуваючи в психічно та емоційному уразливому стані внаслідок сварки зі своїм хлопцем, після вживання алкогольних напоїв, свідомо, нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті скоїла спробу покінчити життя самогубством є непереконливими, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілої, а не внаслідок умислу потерпілої, як про це помилково стверджує заявник.

Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, то апеляційний суд зазначає наступне.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно зі змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У роз`ясненнях, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановивши, що ОСОБА_1 була матір`ю загиблої ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заподіяна позивачу моральна шкода внаслідок загибелі ОСОБА_4 підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки останній у судовому засіданні не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому, оскільки ДТП сталася внаслідок грубої необережності ОСОБА_4 , а відповідачем Правил дорожнього руху порушено не було, суд зменшив розмір відшкодування завданої позивачам моральної шкоди смертю ОСОБА_4 , вірно вказавши, що відповідач, будучи власником джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану смертю доньки, незалежно від своєї вини.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що сам факт загибелі дочки під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Що стосується судового рішення в частині відмови ОСОБА_1 у стягненні витрат на правничу допомогу, то апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 заявила вимоги про стягнення з відповідача на її користь 10 000, 00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано договір про надання професійної правничої допомоги від 01.04.2020, укладений між Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» та ОСОБА_1 , додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 18.08.2020, ордер адвоката Мелех Д.О. на надання правничої допомоги від 18.07.2020, детальний опис робіт, акт виконаних робіт від 18.08.2020, квитанцію №59790543 від 18.08.2020 року.

Із додатку №1 до договору про надання правничої допомоги від 18 серпня 2020 вартість послуг адвокатського об`єднання з надання професійної правничої допомоги щодо відшкодування моральної шкоди заподіяної ОСОБА_1 становить 1 000 грн за одну годину роботи.

Згідно детального опису робіт, адвокатом Мелех Д.О. була надана наступна правнича допомога:

-консультація, аналіз матеріалів - 2000, 00 грн;

-підготовчі дії спрямовані на подання позовної заяви в суд- з`ясування фактичних обставин справи та доказів, визначення правовідносин сторін, збирання доказів, визначення правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин - 2000,00 грн;

-підготовка та подання позовної заяви в суд - написання позовної заяви, обгрунтування розміру заподіяної шкоди, складання розрахунку судових витрат - 6000, 00 грн.

Відмовляючи ОСОБА_1 у стягненні витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала доказів про понесення таких витрат.

При цьому суд першої інстанції не прийняв, як доказ сплати витрат на правничу допомогу квитанцію від 18 серпня 2020 року, оскільки таку оплату на користь АО «Автопоміч» здійснив ОСОБА_7 .

Так, згідно квитанії №59790543 від 18 серпня 2020 року платником є ОСОБА_7 , отримувачем - АО "Автопоміч".

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у назві реквізиту «Призначення платежу», зазначено, « платник ОСОБА_1 оплата проф.прав. доп. згідно договору б/н від 18.08.2020, рах.№18-08/01 від 18.08.20р. Через предст. ОСОБА_7 ».

Встановлено, що на підставі доручення, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Юрчук Н.І. 31 березня 2020 року, ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_7 представляти її інтереси по факту ДТП, що мала місце 22.02. 2019 в результаті якої загинула ОСОБА_4 , у всіх без винятку установах, на підприємствах, в організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, також довіритель має право представляти її інтереси у всіх судах всіх інстанцій, з усіма правами, які надані законодавством України позивачу, відповідачу, стягувачу, кредитору, третій особі.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Таким чином, враховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем факт надання адвокатом професійної правничої допомоги у цій справі у суді першої інстанції на суму 10 000, 00 грн, апеляційний суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Отже, рішення в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Крім того, підлягає зміні судове рішення в частині стягнення судового збору з відповідача на користь держави.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволенних позовних вимог.

Позивачем заявлені позовні вимоги в розмірі 150 000 грн. Судовим рішенням позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково в розмірі 50 000 грн.

Відтак з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 500,00 грн ( 50 000,00 х 1500,00 : 150 000,00).

З огляду на наведене рішення суду в частині стягнення судового збору з відповідача підлягає зміні, із зменшенням судового збору з 3 503, 00 грн до 500, 00 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 листопада 2020 року в частині відмови ОСОБА_1 у стягненні витрат на правничу допомогу скасувати.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 10 000, 00 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 листопада 2020 року в частині стягнення з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судового збору змінити, зменшивши розмір судового збору з 3 503, 00 грн до 500, 00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 03 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді