КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3838/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Київ, постановлене суддею Савицьким О.А.. від 07 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово - будівельного кооперативу «Зоря» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ЖБК «Зоря» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, згідно з яким просила суд: визнати незаконними дії відповідача щодо нарахування розміру вартості послуг з централізованого гарячого та холодного водопостачання; зобов`язати відповідача зробити перерахунок грошової суми за надання послуг з централізованого гарячого та холодного водопостачання на одну особу за адресою проживання позивачки, зменшивши щомісячний розмір нарахованої оплати за кожну із цих послуг у чотири рази за період з 01.12.2018 р. по 01.12.2019 р., обґрунтовуючи тим, що вона проживає і є власником квартири АДРЕСА_1 , а також споживачем послуг з централізованого гарячого та холодного водопостачання, які надає ЖБК «Зоря». Так відповідач здійснює нарахування розміру оплати за надані ним послуги, з централізованого гарячого та холодного водопостачання та надсилає на адресу позивачки квитанції на сплату. Разом з тим, позивачка вказує, що у її квартирі відсутні засоби обліку централізованого гарячого та холодного водопостачання, а тому відповідач здійснює нарахування за споживання гарячої і холодної води, перемноживши норму, тариф на число-кількість проживаючих у квартирі осіб. Так, у листопаді 2018 року відповідач у квитанції прописував та розраховував суму до сплати за послуг з централізованого гарячого та холодного водопостачання, за одну особу, яка проживає в квартирі. Проте, з 15.01.2019 р. та в подальшому щомісячно позивачці почали надходити квитанції, в яких відповідач прописував та розраховував суму до сплати за послуги з централізованого гарячого та холодного водопостачання, за чотири особи, які проживають у вищезазначеній квартирі. За вказаних обставин, а також посилаючись на той факт, що вона проживає та споживає послуги централізованого гарячого та холодного водопостачання в квартирі одна, вважає незаконними дії відповідача щодо нарахування їй по завищеній в чотири рази ціні розмір оплати за вказані послуги, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Київ від 07 грудня 2020 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до Житлово - будівельного кооперативу «Зоря» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Не погодившись з рішенням суду, 07.12.2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи тим, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема зазначила, що суд грубо порушив норми процесуального права, не залишивши без розгляду відзив на позов, який був поданий з пропуском процесуального строку, не з`ясував повною мірою обставини справи, оскільки не перевірив чи мають особи право користуватися даною квартирою та підставу їх вселення, вважає, що акт про фактичне проживання не є допустимим доказом, оскільки повністю складається з показань свідків, отриманих не за процедурою допиту свідків.

У суді апеляційної інстанції позивач підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем послуг з централізованого гарячого та холодного водопостачання, які надає ЖБК «Зоря».

Відповідно до копії рахунку на сплату комунальних послуг за листопад 2018 року, ЖБК «Зоря» зазначає, що в квартирі АДРЕСА_1 проживає одна особа і відповідно здійснює нарахування за споживання гарячої і холодної води з урахуванням кількості осіб, які споживають такі послуги.

Однак, з грудня 2018 року ЖБК «Зоря» в рахунках на сплату комунальних послуг почало зазначати та нараховувати за споживання гарячої і холодної води з урахуванням проживання в квартирі АДРЕСА_1 чотирьох осіб.

Так, позивачка в обґрунтування своїх вимог зазначає, що вона є єдиною особою, яка проживає та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , на підтвердження вказаного додає до позову копію довідки Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації № 109.109/ОПП/Б-2712 від 21.11.2019 р., а тому вважає незаконними дії відповідача щодо нарахування їй плати за послуги централізованого гарячого та холодного водопостачання з урахуванням проживання чотирьох осіб в її квартирі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що з 01.12.2018 р. і по 01.12.2019 р. у квартирі АДРЕСА_1 фактично проживало четверо осіб, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про що комісією у складі сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та членів ЖБК «Зоря» було складено Акт про фактичне місце проживання.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Згідно зі статтею 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частин першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту скасування заборгованості за централізоване холодне та гаряче водопостачання без вирішення питання про цивільно-правові наслідки вчинення таких дій.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 462/5889/16-ц (провадження № 61-909св17), оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що обраний позивачем спосіб

захисту у виді скасування заборгованості перед ЖБК « Зоря » за централізоване постачання гарячої та холодної води є передчасним, так як відповідачем лише заявлено про існування такого боргу, але право позивача ще не порушено, так як відповідачем не заявлено вимоги про стягнення зазначеної суми.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного рішення про відмову у задоволенні позовних вимог .

Представник відповідача просив суд стягнути з позивача на користь відповідача 6000 гривень судових витрат, що понесені відповідачем на правову допомогу у розгляді справи.

Позивач просила зменшити суму судових витрат , так як вони є неспівмірними із складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг у суді. Крім того, просила врахувати , що вона є безробітною і отримує допомогу по безробіттю в розмірі 7304 гривні і тому судові витрати в розмірі 6000 гривень для неї є непомірним тягарем.

Відповідно до ст.. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів проаналізувавши вартість послуг адвоката, які ним були надані стороні при підготовці відзиву на апеляційну скаргу та за участь у судовому засіданні , прийшла до висновку про зменшення розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами до 3000 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Київ від 07 грудня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Зоря» 3000 гривень судових витрат за надання правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 8 червня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: