Справа № 522/2046/21
Провадження № 2/522/5415/21
УХВАЛА

04.02.2021 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси в складі розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Войнаровської В.Е. про вжиття заходів забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна.

Одночасно представник позивача звернувся з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення, загальною площею 154,9 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_1 , підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер 7395, виданий 21.08.2020, видавник: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова В.С., та на житловий будинок, загальною площею 114,7 кв.м., житлова площа 47 кв.м, розташований за адресою АДРЕСА_2 , підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер 590, виданий 25.05.2018, видавник: Токарська Т.В., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до моменту вирішення питання по суті.

Ухвалою від 04 лютого 2021 року відкрито провадження у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 23.12.2020 N 756/2609/20 (провадження N 61-11479св20) викладено правову позицію згідно з якою:

"Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу".

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.01.2020 N 362/1102/19 (провадження N 61-12856св19) обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Розглянувши матеріали позовної заяви та вимоги заяви про забезпечення позову, суд вважає, що відповідна заява підлягає задоволенню наступних підстав.

Як вбачається із наданих суду матеріалів справи, нежитлове приміщення, загальною площею 154,9 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_1 , на яку позивач просить накласти арешт, зареєстроване за ОСОБА_1 в розмірі частки Ѕ та 1/1,тобто в частці. 1/1.

При цьому, житловий будинок, загальною площею 114,7 кв.м., житлова площа 47 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_2 в частці 1/1.

Позивач стверджує, що наявні ризики відчуження відповідачем спірного майна до вирішення спору.

При цьому і в позовній заяві, і в заяві про забезпечення позову позивач стверджує, що спільне майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що наданий позивачем право власності на спірне нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 зареєстроване за ним 21.08.2020 року.

Будинок по АДРЕСА_2 зареєстрований за відповідачкою 25.05.2018 року.

Шлюб між сторонами був укладений 20.01.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу, наданою позивачем.

Таким чином обидва об`єкта нерухомості придбані під час перебування сторін у шлюбі.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

З огляду на вищевикладені норми Закону щодо презумпції спільності майна набутого у зареєстрованому шлюбі та обов`язковості наявності нотаріально посвідченої згоди другого з подружжя щодо укладання договорів які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, суд приходить до висновку, що ані позивач а ні відповідач не зможуть без згоди один одного вчинити дії по відчуженню спірного майна до розгляду судом справи. За таких обставин вжиття заходів забезпечення позову не вбачається необхідним, оскільки не існує очевидних ризиків порушення прав позивача.

Враховуючи зазначене, суд приходить висновку, що на даний час немає правових підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпеченя позову у справі, а тому відмовляє у задоволенні відподвіного клопотання.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відмова у задоволенні клопотання про забезпечення позову не позбавляє особу права звернутись повторно з заявою про забезпечення позову навівши нові мотивування та надавши всі необхідні докази на підтвердження такого клопотання.

Крім того, за змістом ч. 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 149-153, 157, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Суддя Косіцина В.В.