Справа № 147/990/20
Провадження № 22-ц/801/1072/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мудрак А. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Сопруна В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури Гайворона В. М., в інтересах держави в особі Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області та Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Мудрак А. М. в залі суду в смт. Тростянець Вінницької області, повний текст якого складено 12 березня 2021 року,

у цивільній справі № 147/990/20 за позовом ОСОБА_1 до Тростянецької районної державної адміністрації Вінницької області, Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, про визнання права на земельну частку (пай),

встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель невитребуваних паїв Верхівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, після паювання земель переданих у колективну власність КСП «Іскра» с. Верхівка Тростянецького району Вінницької області.

Позов мотивований тим, що по закінченню навчання у Верхівській середній школі у 1993 році він розпочав трудову діяльність у колективному сільськогосподарському підприємстві «Іскра», де працював різноробочим. 15 червня 1993 року рішенням правління КСП «Іскра» його прийнято в члени даного господарства. З 01 вересня 1993 року по 27 червня 1997 року він навчався у технікумі на денній формі навчання. Рішенням Верхівської сільської ради передано сільськогосподарські землі у колективну власність. До державного акта на право власності на землю був доданий список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, які на момент видачі цього акта були членами КСП «Іскра» для одержання земельного паю. Але позивача при розпаюванні земель КСП «Іскра» не було внесено до вказаного списку та в подальшому не видано сертифікат про право власності на земельну частку (пай) і виділення її в натурі. Тобто, на момент розпаювання земель, 05 січня 1996 року, позивач був членом КСП «Іскра», але помилково не був внесений до списку осіб, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Позивач вважаючи, що його право було порушено КСП «Іскра» звернувся із даним позовом в суд.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) із земель невитребуваних паїв Ободівської сільської ради після паювання земель переданих у колективну власність КСП «Іскра» с. Верхівка.

Вказане рішення оскаржене в апеляційному порядку Вінницькою обласною прокуратурою, в інтересах держави в особі Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області, яку відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 21 квітня 2021 року залучено до участі у цій справі як правонаступника Тростянецької районної державної адміністрації Вінницької області, та Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області.

Скаржник просить скасувати рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2021 року через невідповідність вимогам чинного законодавства і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що як вбачається з оскаржуваного судового рішення позивач до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додається до державного акту на право колективної власності, не був включений. Згідно з позицією Верховного Суду (справа 140/1113/17-ц, постанова від 20.05.2019) зверненню до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) має передувати вирішення питання про не включення позивача до списку громадян членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Проте таких вимог позивач у своєму позові не заявляв. Отже, у даному випадку обраний позивачем спосіб захисту права в частині визнання права на земельний пай за рахунок невитребуваних земельних часток (паїв) є неприйнятним та таким, що порушує норми матеріального права.

У строк, встановлений апеляційним судом, учасники справи своїм правом на подання відзиву не скористалися.

В судовому засіданні прокурор Гупяк О. В. апеляційну скаргу підтримала, і надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість проведення судового розгляду у відсутність осіб, які не з`явилися.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги дійшов до наступних висновків.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 на момент розпаювання землі був членом КСП «Іскра» с. Верхівка Тростянецького району, однак не включений до списку громадян - членів КСП, що додавався до цього державного акта на право колективної власності на землю, отже, позивач набув право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Враховуючи, що на території Ободівської об`єднаної територіальної громади Вінницької області в наявності є землі невитребуваних паїв, які можуть бути передані у власність, місцевий суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Іскра» с. Верхівка без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись неможливо.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював в АКПП «Іскра» с. Верхівка з 1993 року по 2002 рік, дані про членство в колгоспі відсутні, що підтверджується архівною довідкою №42 від 06.02.2019, виданою КП «Тростянецький районний трудовий архів» (а.с.9).

Крім того, згідно з архівним витягом №51 від 19.09.2019 із протоколу №6 засідання правління КСП «Іскра» с. Верхівка від 15.06.1993 заяву ОСОБА_1 про вступ в члени підприємства задоволено (а.с.7).

Згідно з копією трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 до 25.12.2002 працював у АКПП «Іскра» с. Верхівка Тростянецького району Вінницької області на посаді агронома-насіннєвода. Звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП, відповідно до наказу №18 від 25.12.2002 (а.с.17).

З відповіді Відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №Н-5/0-0.36-118/147-20 від 27 січня 2020 року вбачається, що відповідно до наявної у відділі інформації, рішення про передачу земель у колективну власність було прийнято Верхівською сільською радою 18.07.1995, на підставі згаданого рішення видано державний акт на право колективної власності на землю КСП «Іскра», серія ВН№000008 від 05.01.1996, зареєстровано за №8. Додатково зазначено, що прізвище позивача відсутнє у списку-додатку, який додавався до державного акту на право колективної власності колишнього КСП «Іскра» с. Верхівка (а.с.18).

Згідно з відповіддю №16 від 23.03.2020 наданої позивачу Верхівською сільською радою Тростянецького району Вінницької області, встановлено, що земельна ділянка (невитребувані паї), яка може бути надана ОСОБА_1 , як члену колишнього КСП «Іскра», має номер НОМЕР_2 площею 1,76 га. Дана земельна ділянка належить нині покійному ОСОБА_2 , правовстановлюючі документи на дану земельну ділянку не виготовлялись (а.с.20).

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною другою статті 19 Основного Закону України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV (далі Закон № 899-IV) основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до абзацу третього пункту 1, абзацу першого пункту 2, пункту 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення позивач до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додається до державного акту на право колективної власності, не був включений.

Згідно з позицією Верховного Суду, висловленій в постанові від 20.05.2019, справа 140/1113/17-ц, зверненню до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) має передувати вирішення питання про не включення позивача до списку громадян членів КСП, які мають право на земельну частку (пай).

За змістом статей 22, 23 ЗК України (у редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Вказана правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 20.03.2019, справа № 610/2071/17, від 15.05.2019, справа № 629/996/17 та від 22.05.2019, справа № 607/13295/16.

Отже, правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) відсутні, оскільки позивача не було включено до списку осі членів КСП «Іскра» с. Верхівка, що долучався до державного акту на право колективної власності на землю, який був виданий 05.01.1996, і позивач не отримував сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до частини першої, другої статті 13 Закону № 899-IV нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

При цьому, відповідно до частини четвертої, п`ятої вказаної статті, у разі якщо до 01.01.2025 власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним.

Вказаною нормою чітко визначено, що земельні ділянки указаної категорії можуть передаватись за рішенням суду у комунальну власність лише після 01.01.2025.

Оскільки невитребувані земельні частки (паї) не перебувають у комунальній власності Ободівської сільської ради, і позивач не є власником невитребуваної земельної частки (паю) зазначений орган місцевого самоврядування позбавлений можливості розпоряджатись таким об`єктом права.

Отже, у даному випадку обраний позивачем спосіб захисту права в частині визнання права на земельний пай за рахунок невитребуваних земельних часток (паїв) є неприйнятним та таким, що порушує норми матеріального права.

Виходячи з викладеного, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) із земель невитребуваних паїв Ободівської сільської ради після паювання земель переданих у колективну власність КСП «Іскра» с. Верхівка.

Щодо визнання відповідачами позову, то вказані правовідносини регулюються статтею 206 ЦПК України. Так, у частині четвертій статті 206 ЦПК України вказано, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Проте зазначених вимог суд першої інстанції не виконав.

На думку колегії суддів, підстави для задоволення позову через його визнання відповідачами у справі відсутні, оскільки безпідставне визнання за позивачем права на земельну частку (пай) порушує вимоги чинного законодавства.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» ( з наступними змінами та доповненнями) позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

У даному випадку органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, на час постановлення судового рішення, є Ободівська сільська рада як правонаступник Верхівської сільської ради.

Однією з підстав для прийняття судом рішення про визнання за позивачем права на земельну частку за рахунок невитребуваних паїв став лист Верхівської сільської ради від 23.03.2020 №16 про можливість надати йому земельну ділянку площею 1,76 га, яка належить нині покійному ОСОБА_2 .

Проте, Ободівська сільська рада, як уповноважений орган, згідно з нормами чинного законодавства мала б вчинити дії по збереженню майна померлого, а при наявності достатніх підстав вчинити дії для переходу земельної ділянки у власність територіальної громади як відумерлої спадщини чи безхазяйне майно.

Крім того, зверненню до суду з указаним позовом має передувати вирішення питання про не включення позивача до списку громадян членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Таких вимог позивач у своєму позові не заявляв. За таких обставин підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну частку (пай), немає.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції ухвалене за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, отже, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, його необхідно скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати за подання позовної заяви залишаються за позивачем, а за подання апеляційної скарги їх необхідно стягнути з позивача на користь скаржника.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури Гайворона В. М., в інтересах держави в особі Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області та Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, задовольнити.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Тростянецької районної державної адміністрації Вінницької області, Ободівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Вінницької обласної прокуратури (Код отримувача: 02909909, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, МФО 820172, рахунок: UA0003988) сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 червня 2021 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

В. В. Сопрун