Справа № 346/5196/19
Провадження № 22-ц/4808/720/21
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Пацаган В.В.,

за участю представника апелянтів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Булавинця М.М., представника позивача Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Чекайла В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Булавинця Миколи Миколайовича на рішення (заочне) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Домбровською Г.В. 11 лютого 2021 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року Фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради подано позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до містобудівних умов та обмеження для проектування об`єкта будівництва від 19.04.2019 року за № 91-31.2.1-01 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є замовниками будівництва торгового центру в садовому товаристві За мир, земельні ділянки №№ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .

Фінансове управління звернулось з листом до відповідачів як замовників будівництва з пропозицією укласти договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, надавши проект такого договору з додатком розрахунку розміру пайової участі, складеного відповідно до типового договору, передбаченого Положенням «Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста». Запропонований проект договору містить всі істотні умови, передбачені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Однак пропозиція щодо укладення договору була залишена замовниками будівництва без належного реагування.

Зазначає, що для укладення такого договору замовник зобов`язаний повідомити виконавчий комітет про будь-які вчинені ним дії щодо забудови земельної ділянки, відповідно до діючого законодавства та звернутися про укладення Договору про пайову участь (п.1.3 Положення).

Позивач вважає, що відповідачі зобов`язані укласти договір про пайову участь замовників будівництва у створенні та інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста. Однак, на момент подання позову до суду інформація про завершення будівництва відсутня.

Запропонований проект договору містить всі істотні умови договору та його зміст відповідає типовому договору, затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради № 1231-38 від 18.10.2013 року.

Враховуючи те, що фінансовим управлінням було здійснено всі дії, необхідні для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Івано-Франківська, а також зважаючи на те, що запропонований для підписання проект договору з додатком містить всі реквізити та істотні умови, необхідні для договорів такого виду, інші домовленості сторін щодо укладення договору та його умов відсутні, вважає, що позовні вимоги про спонукання укласти такий договір підлягають задоволенню в редакції, запропонованій фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, складеного відповідно до типового договору.

Просить визнати укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Івано-Франківська між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в редакції договору, доданій до позовної заяви (а.с.2-5) .

Рішенням (заочним) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2021 року позов задоволено. Визнано укладеним договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Івано-Франківська між виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в редакції фінансового управління. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради судові витрати в розмірі 1921 грн (а.с. 171-176).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 березня 2020 року заяву представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Булавинця М.М. про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2021 року залишено без задоволення (а.с.206-208).

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвокат Булавинець М.М. подав апеляційні скарги, у яких посилається на необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянтів зазначає, що задовольняючи позовні вимоги та визнаючи договір пайової участі укладеним, суд виходив з того, що оскільки відповідачі 19.04.2019 року отримали містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, то згідно з вимогами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положення «Про пайову участь замовників будівництва у створенні та розвитку інженерно транспортної та соціальної інфраструктури міста» зобов`язані укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Івано-Франківська. Такий обов`язок настає з моменту наміру будівництва торгового центру в садовому товаристві «За мир». Однак, на думку представника апелянтів, такий висновок суду суперечить правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 30.07.2020 року у справі №909/1135/19 та який є обов`язковим для врахування судами при прийнятті рішень, в якому, зокрема, йдеться про те, що подією, з якою пов`язується виникнення у замовника обов`язку як укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, так і сплатити кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, розмір якої визначається цим договором, є прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Даний висновок не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 08.10.2019 року у справі №911/594/18.

З огляду на недоведеність позивачем обставин введення в експлуатацію в 2019 році об`єкта, для проектування якого відповідачами отримано містобудівні умови та обмеження, у відповідачів у 2019 році не виник обов`язок укладення такого договору, а у позивача відповідно не виникло право вимагати від відповідачів укладення договору пайової участі в судовому засіданні.

Не виник такий обов`язок і у 2020 році відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.07.2020 року №909/1143/19. У даній справі відсутні докази того, що відповідачі у 2020 році отримали дозвільні документи на початок будівництва та/або розпочали будівництво об`єкта, для проектування якого ними було отримано 19.04.2019 року містобудівні умови та обмеження.

Також зазначає, що станом на момент ухвалення оскаржуваного заочного рішення відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідачів укласти відповідний договір з позивачем, а відтак суд не наділений повноваженнями визнати укладеним договір, обов`язковість якого для відповідачів законом у 2021 році взагалі не передбачена.

Крім того, судом не враховано те, що виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради не уповноважував позивача звертатись до суду з відповідним позовом та не має статусу позивача у даній справі, що має наслідком відсутність повноважень у суду визнавати укладеним договір пайової участі, сторона якого не має статусу позивача у справі.

Також зазначає, що відповідачів не було належним чином повідомлено про судове засідання, в якому проголошено оскаржуване судове рішення.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Стягнути з позивача судові витрати (а.с.213-222, 224-224г).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явився представник третьої особи виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення представника апелянтів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Булавинця М.М., представника позивача Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Чекайла В.М., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги є обґрунтованими, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 28 травня 2019 року фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулось з листом № 249/16.5-15/35в до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з пропозицією укласти договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста (а.с.12).

11.10.2019 року позивач звернувся до відповідачів із листом №422/16.5-15/35в, надавши проект такого договору з додатком розміру пайової участі, складеного відповідно до типового договору, передбаченого Положенням «Про пайову участь замовників будівництва у створенні і інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста» від 18.10.2013 року, надавши для його розгляду та підписання дводенний термін з моменту отримання двох примірників проекту договору з додатком розрахунку розміру пайової участі (а.с. 13,14).

До матеріалів позову долучено також проект договору про пайову участь, а також довідку-розрахунок розміру пайового внеску, що становить 912 386,22 грн (а.с. 15-16,17).

В матеріалах справи наявне рішення Івано-Франківської міської ради від 18.10.2013 року, яким затверджено Положення «Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста» (а.с.21-30).

Також в матеріалах справи містяться містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва торгового центру в садовому товаристві «За мир», земельні ділянки АДРЕСА_3 , від 19.04.2019 року, реєстраційний номер 91-31.2.1-01, затверджені рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 04.04.2019р. №395 (а.с.8-9) та наказ «Про затвердження містобудівних умов та обмежень» для проектування об`єкта будівництва ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.10).

До апеляційної скарги представником апелянтів долучено відповідь Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради від 19.04.2021 року №14/32-18/445, із змісту якого встановлено, що згідно з даними Реєстру дозвільних документів порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, інформація щодо зареєстрованих документів, які дають право на виконання будівельних робіт за адресою АДРЕСА_4 , АДРЕСА_1 , 434 відсутня (а.с.234).

Задовольняючи позов, суд виходив з положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, встановивши, що відповідачі не прийняли пропозицію позивача щодо укладення договору на запропонованих умовах після отримання цієї пропозиції та проекту договору. Судом встановлено, що проект договору містить всі істотні умови договору та його зміст відповідає типовому договору, затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради №1231-38 від 18.10.2013р., обов`язок укладення договору про пайову участь настає з моменту наміру будівництва торгового центру в садовому товаристві «За мир», а отримавши містобудівні умови та обмеження на проектування об`єкта будівництва від 19.04.2019р. за №19 відповідачі підтвердили свій намір для нового будівництва торгового центру в даному садовому товаристві. При цьому правовідносини між фінансовим управлінням та відповідачами виникли вже з моменту направлення пропозиції з проектом договору у двох примірниках. Та в подальшому винесенням ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідачі не виконали обов`язку щодо укладення договору про пайову участь, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання укладеним між сторонами договору в редакції Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, за виключенням розміру пайової участі.

З такими висновками апеляційний суд не погоджується з огляду на таке.

В силу частини першої статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 5 ЦК України регламентовано, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку, ч. 1 ст. 643 ЦК України.

Відповідно частин 1 та 5 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом частини 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої, третьої і дев`ятої статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Частиною третьою статті 13 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», який набрав чинності з 17 жовтня 2019 року статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виключено.

За змістом пункту 2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: 1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Предметом спору є спонукання до укладення договору про пайову участь у створенні і розвитку інфраструктури міста Івано-Франківська в редакції договору, наведеній позивачем.

За загальним правилом про дію цивільно-правових актів у часі, закріпленим в частині першій статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відповідні цивільно-правові відносини з дня набрання ними чинності.

Разом з цим частина третя статті 5 ЦК України регламентує так звані «триваючі» відносини, тобто такі, які виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, але права та обов`язки зберігаються і після набрання чинності новим актом цивільного законодавства. До таких «триваючих» прав та обов`язків, що продовжують існувати, або до прав та обов`язків, що виникли вже після набрання чинності новими актами цивільного законодавства, мають застосовуватися положення цих актів.

Отже, якщо акт цивільного законодавства, що регулював цивільні відносини, втратив чинність, новий нормативно-правовий акт з моменту набрання ним чинності застосовується до юридичних фактів цивільного права та породжуваних ними цивільних прав і обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між Радою і відповідачами як замовником будівництва, хоч і виникли до внесення змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та до прийняття і набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», однак продовжують тривати і після набрання чинності зазначеним законом, тобто такі правовідносини є триваючими.

Отже, відповідно до частини третьої статті 5 ЦК України з огляду на триваючий характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами у справі та існували станом на дату скасування Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», такі зміни підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Правовий висновок Верховного Суду щодо триваючого характеру правовідносин, що виникли між органом місцевого самоврядування та замовником будівництва стосовно укладення передбаченого законом договору пайової участі, викладений у постанові від 12.12.2019 зі справи № 914/2650/17.

З 01.01.2020 року у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати договори про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Дійсними та продовжують свою дію до моменту їх виконання є лише договори про пайову участь, укладені до 01.01.2020.

Правовий аналіз наведених положень статей 11, 628 ЦК України дозволяє дійти висновку, що необхідною умовою для укладення договору за рішенням суду є наявність відповідної вказівки закону на обов`язковість укладення певного договору, а застосуванню до таких правовідносин підлягає законодавство, яке є чинним на момент виникнення переддоговірного спору та його вирішення в судовому порядку.

Помилковими є твердження позивача щодо необхідності врахування приписів порядку залучення, розрахунку і використання коштів пайової участі (внесків) у розвитку інфраструктури міста Івано-Франківська, затвердженого рішенням Івано-Франківської міської ради від 18.10.2013р. №1231-38, ухваленого на виконання вимог статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності», оскільки у зв`язку із скасуванням обов`язку забудовників укладати договори про пайову участь в інфраструктурі населеного пункту зазначене положення не відповідає нормам закону та не може бути взяте до уваги судом.

Крім того, позивачем не надано суду доказів того, що відповідачі станом на момент винесення рішення у справі розпочали будівництво об`єкта, отримали дозвільні документи на початок будівництва.

Отже, станом на час вирішення спору по справі судом першої інстанції відсутнє положення закону, яке зобов`язувало б відповідачів укласти з позивачем відповідний договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Івано-Франківська, відтак суд не наділений повноваженнями визнати укладеним договір, обов`язковість якого для відповідачів законом не передбачена, що також узгоджується з положеннями статті 19 Конституції України.

За таких обставин справи суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позову по справі.

Аналогічні висновки щодо застосування статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у вирішенні спору про укладення договору про пайову участь в інфраструктурі населеного пункту у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 30.07.2020 по справі № 909/1143/19, від 30.09.2020 по справі № 904/4442/19, від 13.01.2021 по справі № 922/267/20, від 04.02.2021 по справі № 904/2468/19, від 23 березня 2021 року по справі № 904/454/18, відступати від яких колегія суддів апеляційного суду у цій справі підстав не вбачає.

Виходячи з принципу верховенства права, з урахуванням того, що на час розгляду справи норми ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виключено, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визнання укладеним між позивачем та відповідачами договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог з вищевказаних підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Булавинця Миколи Миколайовича задовольнити.

Рішення (заочне) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про спонукання до укладення договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Судді: І.О. Максюта

Л.В.Василишин

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 09 червня 2021 року.