ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/476/21 Справа № 203/2880/18 Головуючий у першій інстанції: Казак С. Ю. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про відмову від позову у цивільній справі по апеляційним скаргам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Орган опіки та піклування в особі Центральної районної у м.Дніпрі ради, про визнання дій неправомірними, скасування рішень про державну реєстрації права власності та записів про право власності,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 14.11.2007 року її чоловіком ОСОБА_2 для сімейних потреб було укладено кредитний договір із ПАТ «ПУМБ». В цей же день чоловіком за кредитні кошти було придбано домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :06:28:0017, по АДРЕСА_2 . Також 14.11.2007 року між банком та її чоловіком було укладено договір іпотеки №5824213, предметом якого були зазначені вище домоволодіння та земельна ділянка. 24.06.2016 року банком було задоволено забезпеченою іпотекою грошову вимогу шляхом набуття права власності на іпотечне майно. Договір іпотеки, за яким до банку перейшло право власності на предмет іпотеки, було укладено 14.11.2007 року, на час дії Закону України «Про іпотеку» в редакції від 23.02.2006 року, ст.36 якого було передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі або в окремому договорі про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягав нотаріальному посвідченню. З урахуванням цього у банку були відсутні правові підстави для реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі застереження, що міститься в іпотечному договорі. Крім того, на момент укладання іпотечного договору вона з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, про що було відомо банку. Таким чином, предмет іпотеки є спільною сумісною власністю, однак банком не було отримано від неї окремої нотаріально посвідченої згоди на включення до договору іпотеки відповідного застереження, що дає можливість визнати договір про задоволення вимог іпотекодержателя недійсним, а у разі звернення стягнення оскаржити таке стягнення в суді. Також нотаріусом не було надано оцінки тому, що договір іпотеки укладався на забезпечення виконання зобов`язань за наданим споживчим кредитом в іноземній валюті, що є підставою для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, для звернення стягнення на предмет іпотеки повинна бути обопільна згода сторін, що імперативно визначено ст.36 Закону України «Про іпотеку». Тому позивач просила визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Осипенка Д.О. щодо прийняття на користь ПАТ «ПУМБ» рішень про державну реєстрацію права власності від 28.04.2016 року на домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :06:28:0017, по АДРЕСА_2 , а також скасувати відповідні рішення та записи про право власності у Державному реєстрі речовиї прав на нерухоме майно.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення її позовних вимог (а.с. 48-53 т.2).

З таким рішенням також не погодився ОСОБА_2 та звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_3 (а.с. 67-71 т.2).

Від ОСОБА_3 надійшла заява від 29.12.2020 року про відмову від її позову з тим обґрунтуванням, що на теперішній час досягнуто примирення сторін, в якій позивач просить прийняти відмову від позову до АТ «ПУМБ» про визнання дій неправомірними, скасування рішень про державну реєстрації права власності, записів про право власності і закрити провадження у справі. Заявник також зазначає, що з наслідками закриття провадження ознайомлена.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 подав до апеляційного суду заяву від 18.01.2021 року, в якій зазначив, що підтримує заяву свого довірителя від 29.12.2020 року про відмову від позову у повному обсязі; просив розглянути вказану заяву без його участі та без участі його довірителя.

Статтею 373 ЦПК України передбачено, що всуді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Відповідно до частин 1, 3 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Учасникам справи також роз`яснюються наслідки закриття провадження у справі передбачені ч. 2 ст. 256 ЦПК України, якою встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Виходячи з викладеного, враховуючи подання позивачем заяви про відмову від позову; приймаючи до уваги, що представник позивача, який є адвокатом, підтвердив факт подачі такої заяви позивачем та підтримав її, - колегія суддів вважає за необхідне прийняти відмову ОСОБА_3 від позову до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання дій неправомірними, скасування рішень про державну реєстрації права власності та записів про право власності; рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2020 року визнати нечинним, провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 206, 255, 256, 373, 377 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання дій неправомірними, скасування рішень про державну реєстрації права власності та записів про право власності.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2020 року визнати нечинним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Орган опіки та піклування в особі Центральної районної у м.Дніпрі ради, про визнання дій неправомірними, скасування рішень про державну реєстрації права власності та записів про право власності закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді