Справа № 344/5691/20
Провадження № 22-ц/4808/137/21
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Девляшевського В.А., Бойчука І.В.

секретаря Мельник О.В.

з участю ОСОБА_1 його представника адвоката Ткачука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» Пешкова Олега Олександровича на рішення Івано-Франківського від 19 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Бабій О.М. у м.Івано-Франківську, повний текст складено 29 жовтня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивовано тим, що 30 липня 2020 року він керуючи автомобілем Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_1 здійснив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП ОСОБА_2 заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. На час скоєння ДТП його цивільна-правова відповідальність застрахована в ПАТ «СК «Українська страхова група», що підтверджується полісом ВС № 9859510 . Про ДТП ним 30 липня 2010 року повідомлено страхову компанію по телефону та 03.08.2010 року письмово звернувся з повідомленням про настання страхового випадку. Вироком Івано-Франківським міським судом від 29.04.2011 року у кримінальній справі № 0907/1-379/2011 його визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання. Цивільний позов задоволено частково та стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 90 гривень витрат на лікування, 52 500 гривень втраченого доходу від підприємницької діяльності, 6000 гривень моральної шкоди, а всього 58 590 гривень. Вказані кошти ним виплачено 17 квітня 2017 року, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Протягом 2012, 2013, 2018 років він неодноразово звертався до ПАТ «СК «Українська страхова група» про виплату компенсації понесених витрат, проте дані виплати проведені не були. Зазначав, що у зв`язку з невиплатою 58 590 гривень компенсації понесених витрат підлягає стягненню пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що становить 30 657, 12 грн. Крім того, згідно розрахунку за період боргу слати страхового відшкодування інфляційні втрати становлять 7 725,46 грн та 3% річних становить 2 903,39 грн Внаслідок не виплати страхового відшкодування зазнав емоційні страждання, які оцінює в розмірі 5000 грн моральної шкоди. Просив стягнути з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на його 99 325, 97 грн, яка складається: 53 040 грн понесених витрат по страховому відшкодуванню сплаченому позивачем потерпілому, пені в сумі 30 657,12 грн, 3% річних в сумі 2903,39 грн, втрат від інфляції в сумі 7725,46 грн, відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн

Рішенням Івано-Франківського від 19 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» в користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаченому страховому відшкодуванню в розмірі 53 040 (п`ятдесят три тисячі сорок) гривень, пеню в розмірі 16 610 (шістнадцять тисяч шістсот десять) гривень 96 копійок, три відсотки річних в розмірі 2 903 (дві тисячі дев`ятсот три) гривні 37 копійок, інфляційні втрати в розмірі 7 725 (сім тисяч сімсот двадцять п`ять) гривень 46 копійок та 6 000 (шість тисяч) гривень витрат на правничу допомогу.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Стягнуто із Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь держави судовий збір в розмірі 862 (вісімсот шістдесят дві) гривні 80 копійок..

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» Пешков О.О. подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. На думку апелянта, відповідно до поліса № ВС/9859510 від 26 травня 2010 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю (на одного потерпілого) складає 51 000,00 гри, ліміт відповідальності,- за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 25 500,00 грн, франшиза складає -510,00 грн. Суд першої інстанції ухвалюючи рішення не звернув уваги на вказанеі обмеження та стягнув страхове відшкодування, яке перевищує ліміт відповідальності, який визначено в полісі та п. 9.3. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Заявлені витрати на лікування не підтверджено відповідним медичним закладом. В матеріалах справи відсутні будь-які документи (копія виписного епікризу; копії листів призначень, завірених лікарями; копія амбулаторної картки та інше), які підтверджують, що потерпілим було придбано лікарські препарати по призначенням лікарів. До матеріалів справи не додано документів, які необхідні для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілої особи. Таким чином, неможливо розрахувати розмір шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілої особи. ОСОБА_1 не надано до ПАТ «СК «Українська страхова група» визначених у статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документів, а тому підстав для нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат та моральної шкоди немає. ПАТ «СК «Українська страхова група» вважає, що по зверненню ОСОБА_1 з вимогою про стягнення страхового відшкодування закінчився строк позовної давності. Про сплив позовної давності заявлено у відзиві на позовну заяву № 03/3788 від 28 травня 2020 року. Крім цього, вважає, що сплачуючи потерпілому заподіяну шкоду, ОСОБА_1 у порушення п.37.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» попередньо не погоджував із страховиком такі виплати, тому страховик мав право відмовити в їх відшкодуванні.

21 грудня 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказує, що моральна шкода не входить в розмір ліміту відповідальності страховика, а тільки обмежена максимальна величина моральної шкоди 5 відсотками ліміту відповідальності страховика. ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» повинна відшкодувати понесені витрати, страхового відшкодування сплачені мною потерпілому в межах дії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/ 9859510, в розмірі 53 040 гривень, а саме 50 490,00 (п`ятдесят тисяч чотириста дев`яносто гривень (51 000 - 510 франшиза)) та 2550 грн. відшкодування за моральну шкоду (5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю).

У судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечив, просить рішення суду залишити без змін.

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» у встановленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну здоров`ю становить 51 000 грн., то 5% відповідно буде 2550 грн моральної шкоди. З урахуванням наведеного вимога позивач про стягнення сплаченого страхового відшкодування в розмірі 53 040 грн. підлягає до задоволення, так як на заяву позивача про виплату страхового відшкодування від 19.03.2018 року із наданими позивачем додатками: копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оригіналом постанови про закінчення виконавчого провадження від 24.11.2017 року, копією вироку Івано-Франківського міського суду від 29.04.2011 року відповідач отримав 04.04.2018 року, але протягом 90 днів не прийняв рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування.. Позивачем обраховано пеню за період з 04.07.2018 року по 01.0.2020 року, що є невірним, оскільки до вказаної вимоги застосовується позовна давність в один рік, тому на користь позивача слід стягнути пеню в розмірі 16 610 грн. за період з 01.04.2019 року по 01.04.2020 року. Позивачем не наведено на не надано суду належних та допустимих доказів, що йому завдано моральної шкоди, а тому вимога в цій частині задоволенню не підлягає.

Проте з таким висновком не можна погодитись, так як суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 30 липня 2020 року ОСОБА_1 керуючи автомобілем Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_1 здійснив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП потерпілому ОСОБА_2 було заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», що підтверджується копією полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів ВС № 9859510 строком дії 12 місяців від 27.05.2010 року по 26.05.2011 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю (на одного потерпілого) складає 51 000,00 гри, ліміт відповідальності,- за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 25 500,00 грн, франшиза складає - 510,00 грн. (а.с.10).

Встановлено та не спростовано сторонами, що потерпілий ОСОБА_2 із заявою про відшкодування шкоди до страхової компанії ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» не звертався, однак заявляв цивільний позов до ОСОБА_1 у кримінальному провадженні.

Вироком Івано-Франківським міським судом від 29.04.2011 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання. Цивільний позов задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 90 гривень витрат на лікування, 52 500 гривень втраченого доходу від підприємницької діяльності, 6000 гривень моральної шкоди, а всього 58 590 гривень (а.с.11-12).

Згідно постанови державного виконавця від 24 листопада 2017 року закінчено викронавче провадження щодо примусового виконання виконавчого лисьта №0907/1-379/11, який виданий 11.08.2011 року Івано-Франківським судом про стагнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 90 гривень витрат на лікування, 52 500 гривень втраченого доходу від підприємницької діяльності, 6000 гривень моральної шкоди, а всього 58 590 гривень (а.с.11-12).

На заяву ОСОБА_1 від 19.03.2018 року про компенсацію виплаченого страхового відшкодування ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» рішення не прийнято.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються, зокрема, статтею 999 ЦК України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За приписами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,(чинного стном на 30.07.2010 року, тобто на момент вчинення дорожньо-транспотрної пригоди) метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є, зокрема, страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, потерпілі (стаття 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілими є особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (пункт1.3), а особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (пункт 1.4).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком вважається дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За правилами статей 22,23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку відшкодуванню страховиком підлягає шкода, заподіяна третій особі (потерпілому).

Законом передбачено порядок прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та порядок його виплати.

Так, відповідно до статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Отже, право на отримання коштів від страховика як страхової виплати (відшкодування) має потерпілий або погоджена з ним особа, яка надає послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Право особи, яка застрахувала свою відповідальність, тобто страхувальника, на отримання страхового відшкодування за цим видом договору обов`язкового страхування (договором страхування відповідальності власників транспорту) Законом не передбачено.

Разом з тим, пункт 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає компенсацію страховиком витрат страхувальника (особи, відповідальність якої застрахована) та умови її виплати.

Так, компенсація страхувальнику його витрат здійснюється лише за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика.

У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком.

Матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_1 погоджував з ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» вищезазначені витрати на користь потерпілого і страховик дав згоду на ці дії.

Обізнаність страхової компанії про обставини справи або участь у розгляді кримінальної справи не свідчить про узгодження відшкодування.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» не був залучений в якості цивільного відповідача у кримінальній справі при розгляді цивільного позову потерпілого. Щодо неправомірності такого залучення позивачем не подано доказів.

Доводи позивача проте, що ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було обізнано про розгляд кримінальної справи та розмір вимог потерпілого до ОСОБА_1 , а тому погодило вказані виплати, не заслуговують на увагу, так як позивачем не подано доказів згоди страховика щодо компенсації ним відшкодування заподіяної при виконанні відносно нього вироку в частині цивільного позову.

Статтею 992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

За приписами ч. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що пеня нараховується лише при несплаті страхового відшкодування, а не компенсації.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав, передбачених статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для стягнення зі страхової компанії компенсації витрат страхувальника ОСОБА_1 , так як доводи позивача на підтверджені доказами.

Також відсутні підстави для відшкодування розміру заявленої позивачем пені, оскільки остання підлягає стягненню лише за умови встановлення неправомірних дій страховика, пов`язаних з незаконною відмовою чи затримкою у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Установлено, та матеріали справи не містять доказів про те, що ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» вчинило протиправні дії відносно ОСОБА_1 , внаслідок чого той зазнав душевних страждань, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення відшкодування з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Таким чином, задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що витрати по відшкодуванню збитків, які були здійснені ОСОБА_1 підлягають компенсації страховиком, оскільки здійснені позивачем витрати не було погоджено з ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», а тому страховик правомірно відмовив у компенсації витрат відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1,п.п.1,2 ч. 2 ст 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки представником Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» сплачено судовий збір за поданння апеляційної скарги у розмірі 1489 89 грн (одна тисяча чотириста вісімдесят дев`ять гривень) згідно квитанції від 30 листопада 2020 року, апеляційна скарга підлягає задоволенню , то вказані кошти підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь відповідача.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 99 325,97 грн , яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн*100=227 000 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» Пешкова Олега Олександровича задовольнити. Рішення Івано-Франківського від 19 жовтня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення виплаченого страхового відшкодування у розмірі 53 040 (п`ятдесят три тисячі сорок) гривень, пеню в розмірі 16 610 (шістнадцять тисяч шістсот десять) гривень 96 копійок, три відсотки річних в розмірі 2 903 (дві тисячі дев`ятсот три) гривні 37 копійок, інфляційні втрати в розмірі 7 725 (сім тисяч сімсот двадцять п`ять) гривень 46 копійок відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» 1489 89 грн (одна тисяча чотириста вісімдесят дев`ять гривень) витрат понесених по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 лютого 2021 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський