Справа №155/555/21
Провадження №2/155/445/21
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2021 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Яремчук С.М.

за участю секретаря Задурської К.;

позивача ОСОБА_1 ;

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заді суду м. Горохів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Горохівського районного суду Волинської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 06.10.2020 позичив відповідачам ОСОБА_2 (яка є його рідною сестрою) та ОСОБА_3 , коня. Наступного дня з`ясувалось, що тварина вночі втекла. Згодом її знайшли за селом, але кобила була травмована, а тому її вимушено здали на м`ясо. За це позивач виручив 6500 грн. Оскільки ціна кобили на ринку становить 16-18 тис. гривень і дуже потрібна йому у господарстві, позивач звернувся до відповідачів із вимогою компенсувати йому різницю. Проте мирно врегулювати спір їм не вдалось, що стало причиною звернення до суду. Просить стягнути з відповідачів 16 000 грн. майнової та 3000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 14.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 09.06.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті на 14 год.40 хв. 09.06.2021 року.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачі в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, зазначивши при цьому, що позовні вимоги не підтверджені документально. Повідомили, що справді позичили кобилу у брата. Проте, вжили усіх заходів для охорони тварини, зокрема, прив`язали кобилу на ніч ланцюгом, який дав їм позивач, однак вона звільнилась від ланцюга і втекла. Знайшли кобилу зранку, коли вона паслась за селом, і віддали позивачу. На той час кобила трішки кульгала на ногу. Через тиждень кобила загинула. Відповідачі зазначили, що їх вини у загибелі тварини не має, причина її загибелі їм не відома, з розміром відшкодування вони не погоджуються і суму вважають явно завищеною. Окрім цього, кобила позивачу не належала, а належала їхньому батькові. За таких обставин просили відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обгрунтовуючи позов, позивач посилається на ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до частини першої якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Аналіз норм Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14.

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача (що саме він є заподіювачем шкоди), розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Однак установлені судом обставини, з урахуванням вищенаведених норм матеріального права, не дають змоги дійти однозначного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідачів обов`язку з відшкодування шкоди. Матеріалами справи не підтверджено, а відповідачами заперечується факт завдання шкоди за участю відповідачів, зокрема те, що дії відповідачів були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та що саме відповідачі спричинили загибель тварини. Наявність та розмір завданої майнової шкоди, заподіяної внаслідок загибелі тварини, письмовими доказами не доведена. Висновок експерта про причини загибелі тварини в матеріалах справи відсутній.

Згідно ч.3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи, що вина відповідачів судом не встановлена, вимога позивача про стягнення моральної та матеріальної шкоди задоволенню не підлягає.

Суд приходить до висновку, що аргументи відповідачів щодо необґрунтованості вказаного позову є підставними, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається у позові.

Оскільки доводи позивача не підтверджені належними та допустимими доказами, підстави для задоволення позову - відсутні.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі ст.ст. 22, 1166 ЦК України, керуючись ст.ст. 12,13, 77, 81, 263-265, 273, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду через Горохівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( с. Колмів Луцького району Волинської області, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач 1: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 );

Відповідач 2: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ).

Повний текст судового рішення складено 10.06.2021.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області С.М. Яремчук