Справа № 152/1216/20
Провадження № 22-ц/801/1178/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мельник А. Г.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 рокуСправа № 152/1216/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т.О., Оніщука В. В.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 25 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Мельник А. Г. в приміщенні суду в м. Шаргород, повний текст рішення складено 02 квітня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

02 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 квітня 2019 року близько 21-00 год на автодорозі сполученням «с. Джурин - с. Мурафа», неподалік с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, відбулося ДТП. Водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2106» державний номерний знак НОМЕР_1 допустив зіткнення із деревом. Внаслідок ДТП пасажир «ВАЗ-2106» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , від отриманих тілесних ушкоджень помер. Позивач являється матір`ю загиблого ОСОБА_4 , а тому, у зв`язку із його смертю, їй спричинена значна та непоправна шкода.

Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ 3341039, який діяв станом на 11 квітня 2019 року.

6 червня 2019 року позивачем було надіслано на поштову адресу відповідача повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами. Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились: 12519 грн - 1/4 частки страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою матері загиблого ОСОБА_1 ; 31315 грн - страхового відшкодування понесених витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника; 37557 грн - 1/4 частки страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, що належить позивачу.

З серпня по жовтень 2019 року представником позивача було направлено на поштову адресу відповідача додаткові документи необхідні, для здійснення виплати страхового відшкодування, що належать позивачу.

2 жовтня 2019 року відповідач повідомив представника позивача про те, що заяви з доданими до неї документами отримав та просив надати додаткові документи до страхової справи позивача. 13 жовтня 2019 року на банківські реквізити представника ОСОБА_1 по довіреності - ОСОБА_5 , відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 43834 грн.

Таким чином, відповідач не доплатив належну суму страхового відшкодування у розмірі 37557 грн, чим порушив законні права та інтереси позивача, не виплативши у повному обсязі належне страхове відшкодування позивачу. Вказує, що позивач є особою, яка, за життя свого сина, була на його утриманні та мала право на таке утримання, оскільки досягла пенсійного віку встановленого законом у 2006 році та відносилась до непрацездатних осіб.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь 37557 грн страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 25 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що відповідно до статті 202 СК України повнолітня дочка, син зобов`язанні утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Позивач є непрацездатною особою в силу досягнення пенсійного віку, а тому суд першої інстанції передчасно відмовив у задоволенні позову про відшкодування шкоди відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача потреби у матеріальній допомозі.

Крім цього, частиною третьою статті 1200 ЦК України передбачено, що особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 643/207/16-ц (провадження № 61-33638св18) зазначено, що підпунктом «є» пункту 35.2 статті 35 Закону не встановлено чіткого переліку документів на підтвердження факту перебування особи на утримання потерпілого, а тому необхідно дійти висновку, що такими документами можуть бути, в тому числі, надана довідка житлово-експлуатаційної організації з місця проживання (реєстрації) або довідка органу місцевого самоврядування про перебування на утриманні чи про спільне проживання із заявником. Позивачем було надано суду першої інстанції довідку, видану виконавчим комітетом Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 23 квітня 2019 року № 909 про те, що на день смерті ОСОБА_4 , до складу його сім`ї входила мати ОСОБА_1 ..

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Також у відзиві містить клопотання про поновлення строку на подання відзиву з тих підстав, що у зв`язку із введеними обмежувальними заходами у зв`язку із запровадженим карантином, відповідач не здійснює роботу центрального офісу у штатному режимі, працівники відповідача працюють у віддаленому режимі, а тому відповідна апеляційна скарга потрапила до представника поза строком, встановленим для надання відзиву.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні поважні причини для продовження строку на подання відзиву ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп», оскільки до відзиву не надано доказів поважності причин пропуску строку. Неналежна організація роботи центрального офісу юридичної особи не може бути поважною причиною пропуску строку на подання відзиву. З огляду на наведене, відзив поданий ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» судом апеляційної інстанції до уваги не приймається та у зв`язку з цим і не приймається заява про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

11 квітня 2019 року близько 21-00 год на автодорозі сполученням «с. Джурин - с. Мурафа», неподалік с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, відбулося ДТП. Водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2106» державний номерний знак НОМЕР_1 допустив зіткнення із деревом. Внаслідок ДТП пасажир «ВАЗ-2106» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Згідно із копією постанови про закриття кримінального провадження від 7 червня 2019 року, кримінальне провадження № 00001701 відносно водія ОСОБА_3 за фактом вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України закрито, у зв`язку із смертю ОСОБА_3 /а. с. 18-21/.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області /а. с. 22/.

Згідно із копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 . Батьком записаний ОСОБА_6 , а матір`ю ОСОБА_1 /а. с. 23/.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області /а. с. 24/.

Згідно із копією свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 27 січня 1978 року зареєстрували шлюб у Джуринській сільській раді Шаргородського району. Після укладення шлюбу позивач змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » /а. с. 25/.

Відповідно до копії заяви від 23 квітня 2019 року, позивач повідомила відповідача про коло осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди в зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_4 /а. с. 26/.

Згідно із копією паспорта серії НОМЕР_5 , ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 /а. с. 27-28/.

Відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_6 , виданого 29 червня 2006 року Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 є пенсіонером довічно /а. с. 30/.

Згідно із копією довідки від 22 липня 2019 року №272/02-26-19, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Шаргородському відділі обслуговування громадян головного управління ПФУ у Вінницькій області і отримує пенсію за віком. Розмір щомісячної виплати пенсії з квітня 2018 року по листопад 2018 року становить 1580,85 грн; з грудня 2018 року по лютий 2019 року - 1625,85 грн; з березня 2019 року по квітень 2019 року - 2930,93 грн /а. с. 31/.

Відповідно до копії довідки виданої виконавчим комітетом Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 29 травня 2019 року №1052, ОСОБА_1 станом на момент ДТП, а саме на 11 квітня 2019 року фактично перебувала на утриманні свого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а. с. 32/.

Згідно із копією довідки виданої виконавчим комітетом Джуринської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 23 квітня 2019 року № 909, на день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , до складу його сім`ї входила мати - ОСОБА_1 /а. с. 33/.

Відповідно до копії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 24 червня 2019 року, представник позивача повідомив відповідача про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 11 квітня 2019 року з участі потерпілого ОСОБА_4 /а. с. 34-35/.

Згідно із копією заяви на виплату страхового відшкодування від 24 червня 2019 року, представник позивача звернувся до відповідача про виплату страхового відшкодування позивачу, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою в сумі 12519 грн /а. с. 36/.

Відповідно до копії заяви на виплату страхового відшкодування від 24 червня 2019 року, представник позивача звернувся до відповідача про виплату страхового відшкодування позивачу, пов`язаного із понесеними витратами на поховання та спорудження надгробного пам`ятника в сумі 31315 грн /а. с. 37/.

Згідно із копією заяви на виплату страхового відшкодування від 24 червня 2019 року, представник позивача звернувся до відповідача про виплату страхового відшкодування позивачу, пов`язаного із втратою годувальника в сумі 37557 грн /а. с. 38/.

Відповідно до копії опису вкладення у цінний лист, представник позивача 26 червня 2019 року надіслав на адресу відповідача, вищевказані документи для виплати страхового відшкодування /а. с. 39/.

Згідно із копією заяви від 27 серпня 2019 року, представник позивача просить відповідача долучити документи до справи на виплату страхового відшкодування /а. с. 40/.

Відповідно до копії повідомлення від 17 вересня 2019 року, представник позивача повідомляє відповідача про здійснення страхового відшкодування належної частки ОСОБА_1 /а. с. 41/.

Згідно із копією заяви від 15 квітня 2020 року, представник позивача просить відповідача долучити фото встановленого пам`ятника ОСОБА_4 на виплату страхового відшкодування /а. с. 42/.

Відповідно до копії листа від 2 жовтня 2019 року № 7882, відповідач повідомляє представника позивача про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування та відмовляє у відшкодуванні частини шкоди, що пов`язана із втратою годувальника /а. с. 43-45/.

Згідно із копією адвокатського запиту від 28 жовтня 2020 року, адвокат Мелех Дмитро Орестович, просить Головне управління ДФС у Вінницькій області надати належним чином оформлену довідку про доходи за 2018-2019 роки на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 /а. с. 46/.

Відповідно до довідки від 15 грудня 2020 року №24775/9/02-32-12-01, виданої Головним управлінням ДПС у Вінницькій області, ОСОБА_4 , за період з 1 кварталу 2018 року по 4 квартал 2019 року доходи не отримував /а. с. 72/.

Згідно із довідкою та випискою з амбулаторної картки №110366 від 6 січня 2021 року, виданої Джуринською амбулаторією загальної практики-сімейної медицини, ОСОБА_1 знаходиться на диспансерному обліку в Джуринській АЗПСМ, зокрема в період з 9 серпня 2018 року по 17 серпня 2018 року лікувалась на денному стаціонарі /а. с. 94, 95/.

Відповідно до повідомлення начальника Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 24 лютого 2020 року №3333/18.22-22, у відділі на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження №53534171 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 аліментів на утримання: доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , синів ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 19 вересня 2016 року /а. с. 105/.

Згідно із копією супровідного листа начальника Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби від 4 жовтня 2016 року №4022/3-26/8, ОСОБА_4 було надіслано постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 4 жовтня 2016 року /а. с. 106/.

Відповідно до копії постанови старшого державного виконавця Грелі Н.А. від 4 жовтня 2016 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа Шаргородського районного суду Вінницької області від 28 вересня 2016 року №152/1367/16-ц, щодо стягнення аліментів з ОСОБА_4 /а. с. 107/.

Згідно із копією розрахунку державного виконавця по виконавчому провадженні про стягнення аліментів з ОСОБА_4 за період з вересня 2016 року по квітень 2019 року нараховано аліменти в сумі 57460,29 грн, сплачено боржником за вказаний період 42254 грн /а. с. 108/.

Відповідно до копії виконавчого листа від 28 вересня 2016 року, виданого Шаргородським районним судом Вінницької області, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 , стягувались аліменти на утримання: доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , синів ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 19 вересня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 14 липня 1991 року в редакції Закону від 6 лютого 2003 року /а. с. 109-110/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що офіційного доходу у померлого ОСОБА_4 в період з 2018 по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 не було. Відповідно до показань свідків, ОСОБА_4 працював неофіційно в шахті вантажником, отримував близько 10000 грн доходу щомісячно. Підтвердити будь-якими належними та допустимими доказами, що саме таку суму отримував ОСОБА_4 щомісячно у вищевказаний період представник позивача не зміг. Яку суму коштів ОСОБА_4 надавав своїй матері щомісячно для її утримання також встановити з поданих представником доказів не представляється можливим, не була така сума названа і позивачем в судовому засіданні.

Відповідно до довідки від 22 липня 2019 року № 272/02-26-19, розмір щомісячної виплати пенсії позивачу з квітня 2018 року по листопад 2018 року становив 1580,85 грн; з грудня 2018 року по лютий 2019 року - 1625,85 грн; з березня 2019 року по квітень 2019 року - 2930,93 грн. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність встановлено: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність встановлено: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень. Таким чином, позивач, як непрацездатна особа, в період з квітня 2018 року по квітень 2019 року мала дохід (пенсію), що перевищував встановлений законом прожитковий мінімум на місяць, а отже, в розумінні положень чинного законодавства, позивач не вважалася такою, що потребує матеріальної допомоги, не набула права на утримання від ОСОБА_4 ..

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та не вбачає підстав визначених ст. 376 ЦПК України для скасування рішення суду, з огляду на наступне.

Згідно із статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положення цієї статті кореспондується з частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування», за змістом якої договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Аналізуючи зміст ч. 1 ст. 1200 ЦК України суд враховує, що законодавець визначає три категорії осіб, яким надається право на відшкодування шкоди у разі смерті потерпілого:

-Непрацездатні особи, які були на утриманні потерпілого;

-Непрацездатні особи, які не знаходились на його утриманні, але мали право на одержання від потерпілого утримання;

-Дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Відповідно пп. «г» п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями померлого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування.

Зазначеним особам, відповідно до ч. 2 ст. 1200 ЦК України, впродовж вказаного строку відшкодовується шкода у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні , але мають право на відшкодування шкоди.

Таким чином, при вирішенні даного виду деліктних зобов`язань законодавець пов`язує визначення розміру шкоди із розміром середнього заробітку ( доходу) потерпілого.

У даній справі позивачем не доведено, що позивач перебувала на утриманні загиблого.

Наявна у матеріалах справи довідка Джуринської сільської ради від 29.05.2019 року не є допустимим доказом, у відповідності до ч.2 ст.78 ЦПК України.

Позивачем не доведено факт, що загиблий мав постійний заробіток.

Покази свідків про те, що загиблий отримував заробітну плату у розмірі 10 000 грн, також у відповідності до вимог ч.2 ст. 78 ЦПК України є недопустимим доказом на підтвердження даного факту.

Позивачем не доведено, що частка від доходів ОСОБА_4 , з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та утримання трьох дітей, була більшою від розміру, яка була на утриманні потерпілого немає, у зв`язку з недоведеністю позивачем даного факту.

Не підлягає до задоволення вимога ОСОБА_1 про стягнення коштів з відповідача і з тих підстав, що у відповідності до положень Сімейного Кодексу України вона є непрацездатною особою, яка не знаходилась на утриманні потерпілого, але має право на одержання від нього утримання, оскільки рішень судів, на підставі яких з потерпілого стягувались би кошти на утримання позивачки матеріали справи не містять, а також відсутні докази на підтвердження того факту, що позивач до смерті сина потребувала матеріальної допомоги, так як її пенсії, інших доходів не вистачало для забезпечення її прожиткового мінімуму, встановленого законом, а також не надано доказів про можливість потерпілого надавати їй таку допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Проте, позивач не довела належними та допустимими доказами, що вона перебувала на утриманні ОСОБА_4 , а в матеріалах справи відсутні докази про доходи останнього та його можливість утримувати позивача, як і докази про те, що вона потребувала такої допомоги.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви.

Згідно з пунктом 35.2 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до заяви додаються: паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння ДТП, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

З доданих до матеріалів справи повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування вбачається, що страховику не було подано документи, які підтверджують перебування позивача на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, наданих позивачу як утриманцю внаслідок втрати годувальника.

Надана відповідачу довідка про місце реєстрації і проживання позивача та її сина не підтверджують факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_4 ..

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2021 року, справа № 705/3172/19, провадження № 61-10103св20.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, матеріали справи не містять доказів надання страховику всіх визначених пункті 35.2 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документів, які є передумовою для прийняття відповідачем рішення щодо виплати страхового відшкодування.

Листом від 02 жовтня 2019 року відповідач відмовив ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що страховику не надано належних доказів перебування позивача на утримання померлого годувальника, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника. Згідно довідки пенсійного фонду № 273/02-26-19 від 22 липня 2019 року про розмір пенсії отриманий ОСОБА_1 перевищує розмір встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не подала належних та допустимих доказів, що вона мала право на страхове відшкодування в порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що позивачем доведено позовні вимоги, обставину її перебування на утриманні ОСОБА_4 , оскільки надані позивачем докази, показання свідків були належним чином досліджені судом першої інстанції та встановлено, що вони не підтверджують заявлених у позові вимог. З цими висновками погоджується також суд апеляційної інстанції.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати, понесені ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» на професійну правничу допомогу залишити за відповідачем, відповідно до ч. 2 ст. 134 ЦПК України.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 25 березня 2021 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. В. Оніщук