Справа № 482/2034/20
Номер провадження 2/482/230/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Баранкевич В.О., секретаря судового засідання Шведової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу як безпідставно отриманих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, який в подальшому уточнила, про стягнення авансу як безпідставно отриманих коштів за договором купівлі-продажу будинку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 11.08.2020 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали усний договір на підтвердження в майбутньому договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 .

На підтвердження своїх намірів, позивач сплатила відповідачу 300 доларів США (що становить 8 490,00 грн. за валютним курсом, актуальним на дату подання позову). Розписку було складено в присутності свідка ОСОБА_3 .

У розписці зазначено, що решту суми - 5700 доларів США буде передано позивачем відповідачу у присутності нотаріуса, під час підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Станом на день подачі позову до суду, нотаріальний договір купівлі-продажу житлового будинку з відповідачем не укладено, від нотаріального оформлення правочину відповідач ухиляється, житловий будинок позивачу не передала.

З посиланням на вимоги ст.ст. 570, 1212 ЦК України, позивач вважає, що відповідач є такою особою, яка своєю відмовою укладати договір купівлі-продажу житлового будинку, набула майно у вигляді грошових коштів позивачки в сумі 8490 грн. (300 доларів США) за її рахунок без достатньої правової підстави.

Повертати у добровільному порядку безпідставно набуті кошти відповідач відмовляється, від зустрічей з позивачем ухиляється.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 300 (триста) доларів США (що становить 8490,00 грн. на дату подання позову), безпідставно отриманих коштів у якості авансу за розпискою від 11.08.2020 року.

Відповідачем було подано до суду відзив на позов, яким відповідач заявлені позовні вимоги позивача не визнала та не погодилася з викладеними позивачем обгрунтуванням з наступних підстав.

У відзиві вказала, що дійсно між нею та позивачкою в серпні 2020 року виникла домовленість про купівлю позивачем належного відповідачу будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до даної домовленості, позивач виявила бажання сплатити відповідачу 300 доларів США.

Тому відповідач визнає зазначений позивачем факт їхньої домовленості про купівлю будинку та отримання нею 300 доларів США але, як зазначає відповідач у відзиві, позивач до неї ніколи ніяких вимог не пред`являла щодо відмови від домовленості про купівлю будинку та повернення їй коштів.

Відповідач вважала, що їхня домовленість в силі і позивач буде купувати будинок.

Крім того, відповідач у відзиві зазначила, що в своєму позові позивач зазначає про дві підставі задоволення її позову, а саме: перша підстава вказана як те, що відповідач необгрунтовано ухиляється від виконання їхньої домовленості, щодо купівлі-продажу будинку, посилаючись на ст. 526, 570, 615,635 ЦК і тому вона повинна повернути їй гроші. Зазначила, що вона ніколи не ухилялась від продажу свого будинку і до подачі позову вважала, що позивач буде купувати будинок.

Другою підставою задоволення позову позивачем зазначено умови, передбачені ст. 1212 ЦК.

Вказала, що за таких взаємовиключних обставин їй важко висловити свою позицію тому, що позов може бути задоволено з якихось одних підстав, а не з обох двох. Закон не передбачає право суду обирати правові підстави задоволення позову з переліку підстав зазначеного позивачем. Закон вимагає чіткого визначення правової позиції сторони.

Представником позивача до суду було подано відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 , згідно якого позивач не погоджується з обставинами, викладеними у ньому, так як у відзиві відповідач вказує, що вона ніби то не ухиляється від виконання домовленості про продаж житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, відповідач не наводить жодного доказу про готування нею правочину, а саме звернення до нотаріусу, запрошення позивача на укладення договору купівлі-продажу.

Замість вказаного, відповідач ігнорувала телефонні дзвінки позивача та ухилялася від розмов як про повернення авансу, так і про вчинення правочину.

Щодо взаємовиключних підстав для звернення до суду, представник позивача вважає це також безпідставним твердженням, оскільки в позові позивачем, як передбачено у п.4 ч.3 ст. 175 ЦПК України зазначено спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Тобто, як вважає представник позивача, вказана норма передбачає можливість зазначення в позові кількох способів захисту порушених прав.

У судове засідання позивач не з`явилася, на адресу суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити.

У судове засідання відповідач не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України, обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 власноруч склала розписку такого змісту: « ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія паспорта НОМЕР_1 , виданий Новоодеським РСУДМС України Миколаївській області 29.01.2020 р., являюся власником будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Отримала грошову суму у розмірі 300 доларів від ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія паспорт НОМЕР_2 , виданий Новоодеським РСУДМС України в Миколаївській області 03.01.18 р. Грошова сума являється авансом за придбання будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Решту суми у розмірі 5700 доларів буде отримана 01.10.2020 р. в присутності нотаріуса під час складання договору купівлі-продажу. Складено в присутності свідка. Посвідчення водія ОСОБА_3 НОМЕР_3 ».

Розписка підписана відповідачем ОСОБА_2 та свідком ОСОБА_3 .

Вказана обставина підтверджується оригіналом вищевказаної розписки, яка знаходиться в матеріалах справи, визнається та не заперечується відповідачем.

Власником вищевказаного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є відповідач, що підтверджується Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного Реєсмтру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 257820318 від 23.05.2021 року.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Виходячи із норм статті 1212 ЦК України, правова природа безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збережено за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту.

Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою, другою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Результат системного аналізу зазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунено за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14.

Судом встановлено, що за змістом розписки, виданої 11.08.2020 року ОСОБА_2 , вона отримала від ОСОБА_1 як аванс 300 дол. США у рахунок укладання в майбутньому договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а решта суми у розмірі 5700 доларів буде отримана ОСОБА_2 від ОСОБА_1 01.10.2020 р. в присутності нотаріуса під час складання договору купівлі-продажу.

Отже, зміст розписки свідчить про наявність між сторонами зобов`язальних (договірних правовідносин), що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України.

При цьому, в разі неукладення основного договору купівлі-продажу, задля чого укладалася розписка, норми ЦК України спеціально передбачають правові наслідки цього, відмінні від статті 1212 ЦК України.

Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Як вбачається з дослідженої судом розписки, внесені відповідачем кошти у вигляді авансу у розмірі 300 доларів США як способу виконання зобов`язання передбачалися у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

Оскільки, договір купівлі-продажу будинку між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана ОСОБА_1 ОСОБА_2 грошова сума в еквіваленті 300,00 дол. США, є авансом, про що зазначається у розписці особисто відповідачем, і які отримані ОСОБА_2 НЕ безпідставно, а поставно з підстав майбутньо укладеного договору купівлі-продажу, відповідно підлягає поверненню позивачу як аванс.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, і є незмінним.

Крім того, вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від від 09.12.2020 року у справі № 211/5994/17.

За такого, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача авансу у розмірі 300 (триста) доларів США (що становить 8490,00 грн. на дату подання позову), за розпискою від 11.08.2020 року.

Судові витрати, понесені позивачем при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання : АДРЕСА_2 аванс у розмірі 300 (триста) доларів США, що становить 8490 (вісім тисяч чотириста дев`яносто) грн. 00 коп. за розпискою від 11.08.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання : АДРЕСА_2 судовий збір в розмірі 840,80 грн. за подачу позову до суду та 61,00 грн. за подачу уточненої позовної заяви, що становить загальну суму 901 (дев`ятсот одну ) грн.. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: В.О. Баранкевич