Ухвала

17 травня 2021 року

м. Київ

справа № 202/7493/19

провадження № 61-7063к21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. вивчив клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та перегляд рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Київської міської державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Київської міської державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року, позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 засобами електронного поштового зв`язку звернувся до Великої Палати Верховного Суду та Касаційного цивільного суду у його складі із клопотанням про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у якому просив, зокрема, звільнити його від сплати судового збору, скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року, прийняти судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2021 року клопотання ОСОБА_1 направлено за належністю до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення - у випадках, встановлених законом.

Верховний Суд, ознайомившись із змістом клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду встановив, що у наведених клопотаннях міститься вимога, зокрема, про скасування рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року.

Верховний Суд констатує, що процесуальна вимога щодо скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, викладена заявником у формі клопотання, не дає підстави для вирішення питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

За частиною другою статті 6 і частиною другою статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 36, пунктами 1, 5 частини другої статті 37 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції. У складі Верховного Суду діють, зокрема, Касаційний цивільний суд і Велика Палата Верховного Суду.

Судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, що передбачено у статті 388 ЦПК України.

Порядок подання касаційної скарги врегульовано в ЦПК України.

Зокрема, у частині першій статті 391 ЦПК України закріплено, що касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду.

Форму і зміст касаційної скарги встановлено статтею 392 ЦПК України, відповідно до якої касаційна скарга подається у письмовій формі та підписується особою, яка її подає.

Відповідно до змісту статей 393, 394 ЦПК України повноваженнями прийняти касаційну скаргу та відкрити касаційне провадження наділений Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Звернення особи щодо оскарження судових рішень повинно містити зазначення про відповідну назву - касаційна скарга, а також за формою та змістом відповідати такому процесуальному зверненню з вимогою про перегляд судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Відтак, Верховний Суд ознайомившись із мотивами оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 рокувстановив, що заявником не зазначено підстав оскарження наведених судових рішень відповідно до частини другої статі 389 ЦПК України, з урахуванням наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

За правилом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального прававиключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Відтак, особа, яка звертається із касаційною скаргою на рішення судів першої та/або апеляційної інстанцій, визначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України має уникати формального підходу під час викладу підстав касаційного оскарження, тобто зазначення у касаційній скарзі про те, що рішення оскаржується у зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права без належного обґрунтування таких підстав не є достатнім для вирішення питання щодо відкриття касаційного провадження.

ОСОБА_1 у клопотанні про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не наводить підстав касаційного оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року, не посилається на наявність неправильного застосування, зокрема судом апеляційної інстанції норм матеріального права та/або порушень норм процесуального права, не наводить обґрунтування, у чому саме полягає таке порушення.

За логічним змістом норм ЦПК України слідує, що одночасно із поданням касаційної скарги може бути подано клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати, тобто має бути вчинена процесуальна дія, щодо якої заявляється відповідне клопотання, а саме має бути подано касаційну скаргу.

У кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

За наведених вище обставин Верховний Суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_1 не відповідає за формою та змістом вимогам, що ставляться до таких процесуальних звернень як касаційні скарги відповідно до статті 392 ЦПК України, а вимога щодо оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року не обґрунтована підставами, які мають відповідати частині другій статті 389 ЦПК України.

Отже, процесуальне звернення ОСОБА_1 , яке названо заявником як клопотання, підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Крім того, Верховний Суд роз`яснює, що право на оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 рокуОСОБА_1 може бути реалізовано шляхом подання до суду касаційної інстанції касаційної скарги, яка за формою та змістом має відповідати вимогам статті 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 388, 389, 391, 392 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Київської міської державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди, повернути заявнику без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров