Провадження № 22-ц/802/125/21 Категорія: 47 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Данилюк В.А., Здрилюк О.І.,

секретар судового засідання Ковалько О.М.,

позивача ОСОБА_1 , та її представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області про скасування рішення сільської ради та державної реєстрації права власності на земельні ділянки, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області про скасування рішення сільської ради та державної реєстрації права власності на земельні ділянки.

Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6 1969 року народження. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на належну йому 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 , що належав матері спадкодавця ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_6 , який прийняв спадщину, але не оформив спадкових прав.

Спадкову справу було відкрито 12 липня 2017 року Луцькою районною державною нотаріальною конторою. 25 вересня 2017 року позивач отримала свідоцтво на право спадщини за законом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 та зареєструвала своє право на нерухоме майно.

Власником іншої 1/2 частини даного житлового будинку є відповідач ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на спадщину за законом від 19.01.2007 року про що свідчать дані з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як власник 1/2 частини житлового будинку, з метою оформлення у власність земельної ділянки для обслуговування належної її частини будинковолодіння, позивач звернулась до Підгайцівської сільської ради Луцького району з заявою про розподіл прибудинкової земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Позивачу було повідомлено, що всю земельну ділянку під успадкованим будинком приватизовано відповідачем ОСОБА_3 на підставі рішення Підгайцівської сільської ради № 17-7 від 17.07.2007 року. Рішенням Підгайцівської сільської ради № 30/13 від 02.04.2018 року позивачу було рекомендовано для вирішення даного питання звернутись до суду.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб`єкта № 12499640 від 23 травня 2018 року, відповідач ОСОБА_3 стала власником земельних ділянок: площею 0,1491га, кадастровий номер :02:001:8295, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;площею 0,1009 га, кадастровий номер :02:001:8296, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), які знаходяться в АДРЕСА_1 .

Вказує що до смерті її батька ОСОБА_6 і до реєстрації за ОСОБА_3 земельні ділянки площею 0,1491га, кадастровий номер :02:001:8295 та площею 0,1009га, кадастровий номер :02:001:8296 були єдиною земельною ділянкою площею 0,2500 га, якою користувався спадкодавець.

Підставою для реєстрації права власності на вказані земельні ділянки було в тому числі і рішення Підгайцівської сільської ради № 27/12 від 22.12.2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі в приватну власність земельних ділянок площею 0,25 га не врахували її законні права на 1/2 частину даної земельної ділянки, що знаходиться під будинком та для його обслуговування.

Просить скасувати рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області № 17-7 від 17 липня 2007 року "Про передачу земельної ділянки у приватну власність площею 0,25 га".

Скасувати рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області № 27/12 від 22 грудня 2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,1491 га».

Скасувати реєстрацію речових прав та їх обтяжень на земельні ділянки та стягнути судові витрати з підстав, викладених в позовній заяві.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2020 року позов в даній справі задоволено частково.

Ухвалено рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області №17-7 від 17.07.2007 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність громадян», в частині передання у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в селі Крупа, Луцького району скасувати.

Рішення Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області №27/12 від 22 грудня 2017року «Про затвердження технічної документації із землеустрою» щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,1491га (кадастровий номер :02:001:8295) та площею 0,1009 га (кадастровий номер :02:001:8296) в натурі (на місцевості) для передачі в приватну власність ОСОБА_3 скасовано.

Скасовано державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на земельну ділянку площею 0,1491га, кадастровий номер :02:001:8295, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована на території Підгаєцької сільської ради Луцького району, Волинської області і зареєстрована за ОСОБА_3 .

Скасовано державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на земельну ділянку площею 0,1009га, кадастровий номер :02:001:8296, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована на території Підгаєцької сільської ради Луцького району, Волинської області і зареєстрована за ОСОБА_3 .

В задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд доходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині - без змін.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено , що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно.

ОСОБА_6 на момент смерті належала 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 , як донька спадкодавця, та на момент відкриття спадщини була неповнолітньою (а.с. 11).

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу ( ч. 4 ст. 1268 ЦК України).

25 вересня 2017 року державним нотаріусом Луцької районної державної нотаріальної контори Волинської області Волчук Т.М. на ім`я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на 1 /2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 15).

29 січня 2007 року на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на 1 /2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області № 17-7 від 17 липня 2007 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадян» передано, зокрема, у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в селі Крупа, Луцького району, Волинської області.

Судом встановлено, і не заперечувалось представником Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області, що єдиним документом, на підставі якого було прийнято рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,25 га в селі Крупа, Луцького району, Волинської області, була письмова заява останньої. Жодних інших документів надано не було, а уповноваженими особами Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області не вимагалося.

Рішенням Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області № 27/12 від 22 грудня 2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі в приватну власність» затверджено розроблену ОСОБА_3 технічну документацію із землеустрою, передано у власність земельну ділянку ОСОБА_3 площею 0,1491 га, кадастровий номер :02:001:8295 длябудівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в селі Крупа, Луцького району, Волинської області (а.с. 91).

Рішенням Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області № 27/12 від 22 грудня 2017 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі в приватну власність» затверджено розроблену ОСОБА_3 технічну документацію із землеустрою... передано у власність земельну ділянку ОСОБА_3 площею 0,1009 га, кадастровий номер :02:001:8296 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в селі Крупа, Луцького району, Волинської області (а.с. 92).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що оскаржуваними рішеннями порушуються її права на земельну ділянку, яка необхідна для обслуговування належної їй 1/2 частини будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 152 Земельного Кодексу України (далі -ЗК України) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина статті 21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним рішення є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

З матеріалів справи вбачається, і не оскаржується сторонами , що за життя спадкодавцями не було оформлено правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Проте спадкодавець користувався земельною ділянок площею 0.25 га по АДРЕСА_1 .

Нормами статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга статті 120 ЗК України).

Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин вересень 2004 року) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Позивач і відповідач ОСОБА_3 прийняли спадщину по 1/2 частині житлового будинку з усіма приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 відповідно у кожного з них виникло в рівних частках право на спірну земельну ділянку, що відповідає вимогам частини четвертої статті 120 ЗК України.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відтак до ОСОБА_8 , як спадкоємиці за законом після смерті ОСОБА_6 перейшло право на частину земельної ділянки, на якій розміщене належна 1/2 частина будинковолодіння по АДРЕСА_1 , необхідна для його обслуговування.

З матеріалів справи та пояснень учасників справи судом встановлено, що за будинковолодінням по АДРЕСА_1 була закріплена земельна ділянка площею 0,25 га необхідна для його обслуговування.

Відповідно до положень статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

З урахуванням наведених норм матеріального права підстави для задоволення позову власника чи користувача є встановлення факту порушення його прав та існування перешкод у здійснення ним цих прав.

Рішення органу місцевого самоврядування в частині передачі земельної ділянки для обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 лише відповідачу ОСОБА_3 є неправомірними та такими, що порушують права позивача, як спадкоємця 1/2 частини будинковолодіння за даною адресою.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Підгайцівської сільської ради №17-7 від 17.07.2007 року ОСОБА_3 було вирішено передати у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . В подальшому за заявою відповідача дана земельна ділянка була поділена на дві земельних ділянки площею 0,1009 га та 0,1491 га, про що 22 грудня 2017 року прийняті рішення сільською радою про затвердження відповідної технічної документації.

З врахуванням викладеного, судом першої інстанції правомірно визнані незаконними рішення Підгацівської сільської ради від 17.07.2007 року та від 22 грудня 2017 року та їх скасовано, як такі, що порушують законні права та інтереси позивача. Фактично самою Підгайцівської сільською радою визнано, що при прийняті даних рішень не були враховані всі обставини, зокрема: наявність двох співвласників житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , які мають рівні права на земельну ділянку необхідну для обслуговування, належної частини будинковолодіння.

Оскільки судом першої інстанції задоволено позов в частині скасування рішень органу місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок відповідачу ОСОБА_3 , які стали підставою для державної реєстрації права власності на земельні ділянки то така реєстрація також підлягає скасуванню, оскільки є похідною від рішень, які скасовані.

Доводи апелянта про те, що успадкований позивачем будинок не є придатним для проживання є безпідставними, оскільки не позбавляють ОСОБА_8 права на отримання у передбачений Законом порядок земельної ділянки необхідної для обслуговування об`єкту нерухомого майна власником якого вона є.

Твердження апелянта, про відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів не спірну ділянку, що свідчить про те, що така земельна ділянка не ввійшла до складу спадкового майна та не може бути успадкована ОСОБА_8 є безпідставними. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивачем не заявлялось вимог про визнання права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , а вказувалось про порушення її права на можливість отримання у передбачений Законом порядок необхідної земельної ділянки для обслуговування успадкованої нею частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 , у зв`язку з прийняттям Підгайцівською сільською радою рішень про передачу спірної земельної ділянки в цілому іншому співвласнику будинковолодіння.

Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростував.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

З врахуванням викладеного суд першої інстанції у повній мірі забезпечив права ОСОБА_4 , гарантовані їй Конституцією України, з врахуванням норм права, які регулюють дані правовідносини.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення, в оскаржуваній частині, та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2020 року, в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: