Постанова

Іменем України

02 червня 2021 року

м. Київ

справа № 569/16456/17

провадження № 61-8057св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Полтава-банк»,

відповідач - приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз Світлана Станіславівна,

третя особа - Приватна фірма «POLKO»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Полтава-банк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2018 року у складі судді Тимощука О. Я. та постанову Рівненського апеляційного суду від 12 березня 2019 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Полтава-банк» (далі - ПАТ «Полтава-банк») звернулося до суду з позовом до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С. С., за участю третьої особи - Приватної фірми «POLKO» (далі - ПП «POLKO»), про визнання протиправними дій приватного нотаріуса.

Позовна заява мотивована тим, що 08 вересня 2010 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С. С. здійснена нотаріальна дія - посвідчений та зареєстрований в реєстрі № 2017 іпотечний договір між ПАТ «Полтава-банк» і ОСОБА_1 , згідно з яким на забезпечення повернення до 07 вересня 2012 року грошових коштів отриманих ОСОБА_1 за кредитним договором від 08 вересня 2010 року № 2 в розмірі 2 000 000,00 грн процентів за користування кредитом, неустойки передбачених основним зобов`язанням, відшкодуванням витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і звернення стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмета іпотеки, збитків завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору, ОСОБА_1 , як іпотекодавець передала в іпотеку ПАТ «Полтава-банк» нерухоме майно, що належить їй на праві власності та складається з холодильних камер, офісних та побутових приміщень (літера «О»), на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Рівненської міської ради 01 лютого 2010 року та зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» в книзі № 18, номер запису 1-3165, реєстраційний номер 14715714 та земельну ділянку загальною площею 1779,0 кв. м (кадастровий номер :01:002:0054) з цільовим призначенням для реконструкції та обслуговування частини приміщення птахо-заготівельного цеху під цех з виробництва і обробки харчової промисловості з складськими та побутовими приміщеннями, що розташовані на АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 221297, виданого Рівненською міською радою 14 червня 2007 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 72.

У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором від 08 вересня 2010 року № 2, ПАТ «Полтава-банк» почав застосовувати заходи щодо повернення наданого кредиту та звернувся до суду, отримав виконавчий лист про примусове стягнення на заставлене майно згідно з договором іпотеки за рахунок продажу якого була б погашена кредитна заборгованість.

16 вересня 2013 року ПФ «POLKO» в ході судового засідання у справі № 569/864/13-ц з`ясувала факт того, що предмет іпотеки - нежитлові будівлі, що розташовані на АДРЕСА_1 знаходяться в попередній іпотеці Публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк») та в наступній після ПФ «POLKO» іпотеці ПАТ «Полтава-банк».

ПАТ «Полтава-банк» дізнався про наявність другого попереднього іпотекодержателя ПФ «POLKO» лише 27 січня 2014 року після залучення представника ПАТ «Полтава-Банк» як третьої особи у справі № 569/864/13-ц.

Згідно з іпотечним договором від 22 квітня 2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С. С. та зареєстрованим в реєстрі за № 806 ОСОБА_1 передала в іпотеку ПФ «POLKO» предмет іпотеки, який складається з холодильних камер, офісних та побутових приміщень, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Рівненської міської ради 01 лютого 2010 року та зареєстрованого в комунальному підприємстві «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» в книзі № 18, номер запису 1-3165, реєстраційний номер 14715714 та земельну ділянку загальною площею 1779,0 кв. м (кадастровий номер :01:002:0054) цільового призначення для реконструкції та обслуговування частини приміщення птахо-заготівельного цеху під цех з виробництва і обробки харчової промисловості з складськими та побутовими приміщеннями, що розташовані на АДРЕСА_1 .

Позивач вважав, що оскільки приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С. С. посвідчувала іпотечний договір між ПАТ «Промінвестбанк» і ОСОБА_1 стосовно того ж самого предмету іпотеки та не повідомила про це ПФ «POLKO», не повідомила ПАТ «Полтава-банк» про наявність попередньої іпотеки ПФ «POLKO», а тому дії нотаріуса є такими, що порушують Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року.

Позивач просив суд визнати протиправними дії приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С. С. під час підготовки та посвідчення іпотечного договору зареєстрованого в реєстрі за № 2027 від 08 вересня 2010 року та стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в силу вимог статті 27 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулась до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватись нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулась особа, а тому не є належним відповідачем. Законом не передбачено обов`язку приватного нотаріуса при посвідченні іпотечного договору роз`яснювати черговість задоволення вимог іпотекодержателя та черговість порядку звернення на майно. Нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку нотаріуса повідомляти іпотекодержателя про наявність попередніх іпотек, законодавець покладає цей обов`язок на іпотекодавця. Позивачем пропущено строк для звернення до суду та представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 12 березня 2019 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Полтава-банк» залишено без задоволення, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року, Акціонерне товариство «Полтава-банк» (далі - АТ «Полтава-банк») просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції, надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули уваги на порушення нотаріусом своїх професійних обов`язків, нотаріусом не встановлено дійсних намірів сторін, однакового розуміння ними значення договору та його правових наслідків для кожного, що в подальшому вплинуло на права АТ «Полтава-банк»; приватним нотаріусом було допущено порушення пунктів 100-101 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій. Суди дійшли помилкових висновків про те, що приватний нотаріус не є належним відповідачем та не несе відповідальності за вчинення ним нотаріальної дії. Позивачем не був пропущений трирічний строк позовної давності, оскільки він розпочався 10 березня 2016 року. Законність дій нотаріуса спростовуються рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2014 року.

У травні 2019 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С. С. просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін, оскільки законодавством України не встановлено такого обов`язку для нотаріуса, а Законом України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус зобов`язаний зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо його діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась. Приватний нотаріус не може бути відповідачем у справі, що стосується укладення договорів, оскільки не є стороною договору. Відповідно до статті 27 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не несе відповідальності у разі, якщо особа, яка звернулася до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії, не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватися нотаріальна дія, за вчиненням якої звернулася особа. Нотаріус не може нести відповідальність за іпотекодавця, зокрема ОСОБА_1 за неповідомлення нею позивача про попередні іпотеки.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 22 квітня 2010 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С. С. посвідчено іпотечний договір, укладений між ПФ «POLKO» та ОСОБА_1 , реєстровий № 806. Договір посвідчено для забезпечення вимог іпотекодержателя, що випливають з контракту від 14 квітня 2010 року № 25F, укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю «Денір» та ПФ «POLKO».

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 09 березня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року у справі № 569/18113/14-ц за позовом ПФ «POLKO» до ОСОБА_1 та ПАТ «Полтава-банк», за участю третьої особи - приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С. С., про визнання недійсним договору іпотеки та за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Полтава-банк», за участю третьої особи - ПФ «POLKO», про встановлення нікчемності правочину, позов ПФ «POLKO» задоволено. Визнано недійсним іпотечний договір, укладений між ПАТ «Полтава-Банк» та ОСОБА_1 , посвідчений 08 вересня 2010 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С. С. та зареєстрований за реєстровим № 2027. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суди у цій справі виходили з того, що внаслідок порушення відповідачами вимог частини третьої статті 12 Закону України «Про іпотеку» щодо передачі іпотекодавцем предмета іпотеки без згоди попереднього іпотекодержателя - позивача, оскільки достовірними доказами доведено недодержання сторонами договору в момент вчинення правочину вимог частини третьої статті 12 Закону України «Про іпотеку», наявні підстави для визнання недійсним договору іпотеки від 08 вересня 2010 року № 2027, укладеного між ПАТ «Полтава-банк» та ОСОБА_1 . При цьому, в рішенні вказано, що недодержання закону мало місце з боку відповідача, тоді як у справі приватний нотаріус Сивоглаз С. С. була не відповідачем, а третьою особою.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 6 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодавець зобов`язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки.

Заставодавець незареєстрованої застави зобов`язаний надати кожному із заставодавців інформацію про всі попередні застави майна (стаття 588 ЦК України»).

Відповідно до пунктів 38 та 96 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (у редакції, чинній на момент здійснення нотаріального посвідчення, далі - Інструкція), договори про заставу нерухомого та рухомого майна (майнових прав) посвідчуються нотаріусом після перевірки відсутності заборони на відчуження або арешту за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та перевірки відсутності податкової застави.

Відповідно до пункту 100 Інструкції, договір про наступну заставу вже заставленого майна може бути посвідчений за згодою попередніх заставодержателів, якщо інше не передбачено законом і попереднім договором застави. Наступна іпотека, предметом якої є декілька об`єктів, що належать різним особам і є предметом попередньої іпотеки, допускається за згодою власників усіх об`єктів нерухомого майна, переданих в спільну іпотеку. Посвідчення договору застави майна (майнових прав), що перебуває у податковій заставі, не допускається.

У разі наявності заставної правочин про відступлення прав за іпотечним договором та основним зобов`язанням не посвідчується. У такому випадку відступлення прав за іпотечним договором та основним зобов`язанням здійснюється шляхом виконання на заставній індосантом (особою, якій належить заставна) передавального напису (індосаменту) на користь іншої особи (індосанта) та передачі оригіналу заставної у порядку, установленому Законом України «Про іпотеку».

Згідно з пунктом 101 Інструкції, при посвідченні договору іпотеки нотаріус роз`яснює сторонам порядок державної реєстрації іпотеки та порядок задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, про що зазначається в тексті договору.

Одночасно з посвідченням договору іпотеки нотаріус, якщо це передбачено договором, накладає заборону на відчуження предмета іпотеки (пункт 102 Інструкції).

Частиною другою статті 8 Закону України «Про нотаріат» передбачено обов`язок нотаріуса зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо його діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась.

Статтею 18 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотечний договір може містити відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, тобто законодавець не визначає обов`язковою таку умову іпотечного договору, як включення відомостей про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки.

Встановивши, що нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку нотаріуса при посвідченні договору іпотеки надавати кожному із заставодавців інформацію про всі попередні застави майна, а навпаки такий обов`язок покладений на іпотекодавця, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання дій приватного нотаріуса протиправними.

При цьому, помилкове посилання судів попередніх інстанцій як на підставу для відмови у позові одночасно на пропуск строку позовної давності та на необґрунтованість позовних вимог, а також на те, що нотаріус не несе відповідальності та не є належним відповідачем у справі, не вплинуло на результат розгляду справи по суті.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не звернули уваги на порушення нотаріусом своїх професійних обов`язків не знайшли свого підтвердження, оскільки як встановлено судами попередніх інстанцій, іпотечний договір ПФ «POLKO» не було зареєстровано ані в Державному реєстрі іпотек, ані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а тому під час посвідчення договору іпотеки ПАТ «Полтава-банк» були відсутні відомості про попередню іпотеку, а у банку з урахуванням частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) був пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, оскільки іпотека ПАТ «Полтава-банк» була зареєстрована у встановленому законом порядку. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Необґрунтованими є доводи скарги про те, що нотаріусом не встановлено дійсних намірів сторін, однакового розуміння ними значення договору та його правових наслідків для кожного, що в подальшому вплинуло на права АТ «Полтава-банк», оскільки під час укладення договору сторони мали на меті укладення саме договору іпотеки, який і був укладений та посвідчений приватним нотаріусом.

Безпідставними є також доводи про те, що приватним нотаріусом допущено порушення пунктів 100-101 Інструкції з огляду на відсутність у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про договір іпотеки між ПФ «POLKO» та ОСОБА_1 (а. с. 28-38 т. 1), а також враховуючи частину другу статті 4 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою передбачено, що державна реєстрація здійснюється особою, на яку відповідно до законодавства покладені функції щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна іпотекою, на підставі повідомлення іпотекодержателя.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що права ПАТ «Полтава-банк» не були порушені приватним нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, оскільки ПАТ «Полтава-банк» мав пріоритет на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Посилання позивача на те, що законність дій нотаріуса спростовуються рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 листопада 2014 року є безпідставними, оскільки судами у цій справі встановлено порушення прав ПФ «POLKO», а не ПАТ «Полтава-банк». При цьому, в рішенні вказано, що недодержання закону мало місце з боку відповідача, тоді як у справі приватний нотаріус Сивоглаз С. С. була не відповідачем, а третьою особою.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів здійснена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін, з мотивів, викладених у цій постанові.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Полтава-банк» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 листопада 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 12 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук