Справа № 697/2379/20
Провадження № 2/697/24/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Колісник Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Титар Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Канів Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . В даній квартирі зареєстрований також попередній її власник ОСОБА_2 . Відповідач починаючи з серпня 2015 року за місцем реєстрації не проживає. Реєстрація відповідача у квартирі позивача спричиняє певні труднощі та додаткові витрати.

Просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку; встановити порядок виконання рішення суду, яким зазначити, що воно є підставою для реєстраційних органів для зняття з реєстрації ОСОБА_2 , зареєстрованого в кватирі АДРЕСА_1 , як такого, що втратив право користування цим жилим приміщенням, без надання паспорта.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Належно повідомлений через оголошення на сайті судової влади відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надав, тому суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, про що не заперечувала позивач.

Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2020 зареєстрованого в реєстрі за № 2339, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 238929172 від 28.12.2020, квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 (а.с.8-13).

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 11-15/4841 від 29.12.2020 вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 (а.с.14).

З акту фактичного проживання осіб № 446 від 29.12.2020, посвідченим майстром КП «ЖЕК» Тищенко Л.І. вбачається, що мешканці житлового будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 засвідчили не проживання в квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 з серпня 2015 року по даний час; в даній квартирі проживає ОСОБА_1 (а.с.15).

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно пункту 1 частини першої ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

У постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 зроблено висновок, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Вказаний висновок міститься також у Постанові ВС від 15.08.2018 у справі № 595/1271/16-ц.

Отже, після продажу спірної квартири 28.12.2020 право власності на неї у ОСОБА_2 припинилося, і він ще до продажу квартири по АДРЕСА_1 добровільно її залишив.

В пункті 15 договору купівлі-продажу квартири від 28.12.2020 вказано, що продавець зобов`язується не пізніше місяця зняти з реєстрації місця проживання всіх зареєстрованих осіб та звільнити квартиру від речей домашньої обстановки та вжитку (а.с.10).

Таким чином, ОСОБА_2 зобов`язався знятися з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 , проте до даного часу взятий на себе обов`язок не виконав.

Суд вважає доведеним, що відповідач з серпня 2015 року не проживав у належній позивачу квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , а його право власності на вказану квартиру припинено 28.12.2020 у звязку з відчуженням цього майна.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1 та 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Реєстрація відповідача за місцем знаходження квартири, істотно обмежує права позивача, як власника, перешкоджає здійсненню його прав по користуванню та розпорядженню власністю.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач, як попередній власник спірної квартири, право власності якого на цю квартиру було припинено у зв`язку з відчуженням квартири, не проживаючи в квартирі на момент її продажу, та не маючи чинних угод на право проживання у кватирі, втратив право користування жилим приміщенням в належній позивачу квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом у спірній квартирі, є підставою для зняття його з реєстрації.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Встановити порядок виконання рішення суду, яким зазначити, що воно є підставою для реєстраційних органів для зняття з реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такого, що втратив право користування жилим приміщенням без надання паспорта, а саме кватирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Головуючий Л . О . Колісник