Провадження № 2/369/2525/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2021 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Основенко Людмили Миколаївни, Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у якій просить суд накласти арешт на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаного нерухомого майна.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що він звернувся до суду з позовною заявою до державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Основенко Людмили Миколаївни, Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_2 у якій просить суд визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію, здійснену 26.10.2018 державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Основенко Л.М., права власності на нерухоме майно, а саме 1/2 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник зазначає, що він з 1990 року проживає у вищевказаному будинку, 1/2 частка якого належала його матері ОСОБА_3 та яку остання заповіла йому у відповідності до заповіту від 04.06.2014, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Т.А.

Однак, ОСОБА_1 10.05.2020 дізнався, що державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Основенко Л.М. зареєстровано право власності на згадану частку житлового будинку на сторонню особу ОСОБА_2 , який наразі безпідставно, на думку заявника, користується даним нерухомим майном, порушуючи при цьому права ОСОБА_1 .

Заявник вважає, що третя особа у справі може відчужити 1/2 частку житлового будинку на користь інших осіб, що може суттєво утруднити виконання рішення у справі, а тому існує потреба у вжитті заходів забезпечення позову.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом, яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З матеріалів справи судом встановлено, що предметом спору є державна реєстрацію права власності на 1/2 частку житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , проведена державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Основенко Л.М.

Суд вбачає, що заходи забезпечення позову, які позивач просить застосувати, стосуються нерухомого майна, що належить третій особі ОСОБА_2 .

Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із урахуванням позовних вимог, які перебувають у суді на розгляді, є необґрунтованими.

Таким чином, суд, з урахування меж забезпечення позову та пред`явлених вимог, приймаючи до уваги інтереси власника майна, перевіривши безпосередній зв`язок об`єкту забезпечення з предметом спору, приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153, 154, 157 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Основенко Людмили Миколаївни, Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею в порядку передбаченому ч. 2 ст. 261 ЦПК України та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, з врахуванням вимог п. 15.5) Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Л.М. Ковальчук