Справа № 357/4406/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 червня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

представника позивача Новік В.М.,

представника відповідача ТОВ «Фастівка» Олійник І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фастівка», товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар», третя особа: державний реєстратор Сквирської міської ради Київської області Яремко Марина Василівна про визнання права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( договір емфітевзису ) та скасування запису державного реєстратора та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фастівка», товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар», третя особа: державний реєстратор Сквирської міської ради Київської області Яремко Марина Василівна про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Фастівка», товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар», третя особа: державний реєстратор Сквирської міської ради Київської області Яремко Марина Василівна про визнання права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( договір емфітевзису ) та скасування запису державного реєстратора, обгартовуючи наступним.

01.11.2016 року між ОСОБА_1 ( далі позивач ) та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. за реєстровим номером 3-3581 (далі - Договір), згідно якого Позивач придбав у власність нежитлову будівлю літ. «Г» загальною площею 358, 2 кв м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Нежитлова будівля).

Відповідно до п. 3 Договору, Нежитлова будівля, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 04, розташована на приватизованій земельній ділянці площею 2,0000 га (далі - Земельна ділянка), яка знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський р-н, Фастівська сільська рада.

Як свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.02.2020 р. (далі - Інформація), державним реєстратором комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Ярмолою І.І., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32212737 від 04.11.2016 р., право власності на Земельну ділянку, кадастровий номер :03:008:0024 було зареєстровано за ТОВ «Фастівка» з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до частин першої та другої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій

розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, стає власником відповідної земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Отже, незважаючи на наявність запису про право власності на Земельну ділянку за ТОВ «Фастівка» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності ТОВ «Фастівка» на Земельну ділянку припинено відповідно до статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України з 01.11.2016 р. внаслідок набуття ОСОБА_1 права власності на Нежитлову будівлю.

Щодо нормативного обґрунтування визнання недійсним договору про право користування Земельною ділянкою (договір емфітевзису) та скасування запису державного реєстратора.

Як свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.02.2020 р., державним реєстратором Сквирської міської ради Київської області Яремко М.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32428099 від 18.11.2016 р.; дата, час державної реєстрації: 16.11.2016 р., 10:28:20 було зареєстровано договір про право користування Земельною ділянкою (далі - Договір емфітевзису), укладений між ТОВ «Фастівка» та ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Володар» терміном на 50 років.

При укладенні Договору емфітевзису ТОВ «Фастівка» були порушені положення ч. 1 ст. 102-1 ЗК України (в частині необхідності укладення такого договору власником земельної ділянки), оскільки на момент укладення Договору емфітевзису - 07.11.2016 р., власником Земельної ділянки була ОСОБА_1 на підставі Договору, а тому ТОВ «Фастівка» не мало права укладати Договір емфітевзису з ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Володар», відтак, такий договір підлягає визнанню недійсним.

Як наслідок визнання недійсним Договору емфітевзису, підлягає скасуванню запис Державного реєстратора Сквирської міської ради Київської області Яремко М.В. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (номер запису про інше речове право: 17501500).

Тому, просила суд визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:008:0024 площею 2 га, яка розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Фастівська сільська рада, визнати недійсним договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), укладений 07.11.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фастівка» (, місцезнаходження: с. Фастівка. Білоцерківський р-н. Київська область. 09157) та товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар» (, місцезнаходження: вул. Центральна, 51, с. Городище-Пустоварівське, Володарський р-н, Київська область, 09310) та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Державним реєстратором Сквирської міської ради Київської обл. Яремко М.В. 16.11.2016, скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису гро інше речове право: 17501500, дата та час державної реєстрації: 16.11.2016 10:28:20, державний реєстратор: Яремко Марина Василівна, Сквирська міська рада Київської обл., підстава виникнення іншого речового права: договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), серія та номер: виданий 07.11.2016, видавник: товариство з обмеженою відповідальністю «Фастівка», підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32428099 від 18.11.2016 12:43:39, ОСОБА_3 , Сквирська міська рада Київської області, Київська обл., вид іншого речового права: право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), зміст, характеристика іншого речового права: строк дії: 50 (п`ятдесят років), відомості про суб`єкта іншого речового права: власник: товариство з обмеженою відповідальністю Фастівка», , країна реєстрації: Україна, правокористувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар», , країна реєстрації: Україна, опис об`єкта іншого речового права: земельна ділянка загальною площею 2,0000 га та стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір за подання позову та за подання заяви про забезпечення позову ( а. с. 1-7 том 1 ).

Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Л.М. від 07.05.2020 року у задоволені заяви про забезпечення позову було відмовлено (а. с. 59-62 том 1 ).

Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Л.М. від 08.05.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08 червня 2020 року ( а. с.63-64 том 1 ).

12 червня 2020 року за вх.№ 21906 судом отримано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 від ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Володар», в якому просили застосувати строки позовної давності, відмовити позивачу у задоволені позовних вимог та розглядати справу без участі представника ТОВ «СП «Володар» за наявними у справі матеріалами.

Відзив обґрунтований наступним.

07.11.2016 р. між відповідачем-1 та відповідачем-2 був укладений Договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), відповідно до умов якого Власник (ТОВ «Фастівка») встановлює для Землекористувача (ТОВ «СП «Володар») право використовувати земельну ділянку сільськогосподарського значення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,0 га, що розташована на території Фастівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :03:008:0024, з метою використання її для сільськогосподарських потреб на праві емфітевзису, а Землекористувач приймає в користування від Власника вказану земельну ділянку.

Відповідно до п. 2 вказаного Договору строк користування земельною ділянкою користувачем на праві емфітевзису складає 50 (п`ятдесят) років, з дати державної реєстрації права емфітевзису.

Право емфітевзису було зареєстровано за відповідачем-2 Державним реєстратором Сквирської міської ради Київської області Яремко Мариною Василівною 16.11.2016 р. ( Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 3248099 від 18.11.2016 р., номер запису про інше речове право 17501500).

Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу України підставою недійсності правочину є одержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені линами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і повідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При укладенні договору емфітевзису відповідачами у справі були в повному обсязі дотримані вказані вимоги законодавства.

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічні положення містить і ч. 4 ст. 334 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, а»: впоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Станом на дату укладення договору емфітевзису ТОВ «Фастівка» було законним власником спірної земельної ділянки, що підтверджується відповідним записом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 17270082, дата державної реєстрації права власності 21.10.2016 р.).

З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зокрема, поданих позивачем разом із позовною заявою, вбачається, що право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано за ТОВ «Фастівка» на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.01.2016 р., рішення апеляційного суду Київської області від 21.04.2016 р., ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.07.2016 р.

Відповідно до ч. 13 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.

Таким чином, ТОВ «Фастівка» набуло право власності на спірну земельну ділянку 21.10.2016 р.

У зв`язку із зазначеним, станом на дату укладення договору емфітевзису ТОВ «Фастівка» як законний власник земельної ділянки мало право вільно розпоряджатися земельною ділянкою на власний розсуд, в тому числі передавати її у користування особам.

За змістом ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, єні на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право і на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення і та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Із системного аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що ними передбачено перехід права власності на земельну ділянку до покупця нерухомого майна за умови перебування такої земельної ділянки у власності продавця нерухомості.

З аналізу Договору купівлі - продажу нежитлової будівлі літера «Г» по АДРЕСА_3 , укладеного між позивачем та ОСОБА_2 , вбачається, що питання переходу прав на земельну ділянку не вирішувалось.

У зв`язку із зазначеним, вважають, що Позивач не набув права власності на спірну земельну ділянку внаслідок укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна з ОСОБА_2 в порядку ст. 120 Земельного Кодексу України.

Зокрема, Позивачем пропущені строки звернення до суду за захистом своїх прав.

Позивач могла дізнатися про укладення договору емфітевзису між ТОВ Фастівка» та ТОВ «СП «Володар» в будь - який момент часу, починаючи з дати державної реєстрації права емфітевзису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто починаючи з 16.11.2016 р.

Посилання позивачки в позовній заяві на те, що вона дізналася про укладення договору емфітевзису тільки 27.02.2020 р., коли отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є нічим іншим, як намаганням обґрунтувати пропуск строків позовної давності для звернення до суду. Вважають, що позивач не навів поважних причин пропуску строків позовної давності, і жодних обставин, які б заважали Позивачу отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не існувало.

Щодо позовних вимог про визнання права власності, то позивачем також пропущені строки позовної давності.

Статтею 268 ЦК України чітко встановлений перелік вимог, на які не поширюється позовна давність. Вимога про визнання права власності в цьому переліку відсутня.

Посилання позивача в позовній заяві на постанову Верховного суду від 26.12.2019 р. у справі № 364/515/19 є безпідставними, оскільки обставини справи суттєво відрізняються від обставин розглядуваної справи. Зокрема, у справі № 364/515/19 земельна ділянка належала на праві приватної власності відповідачу у справі (продавцю за договором купівлі - продажу нерухомості) та за умовами договору купівлі - продажу нерухомості сторони домовились про передачу земельної ділянки у власність покупцю нерухомості після виготовлення технічної документації на земельну ділянку.

Крім того, Верховний суд у постанові від 29.03.2018 р. у справі № 904/10673/16 зазначив, що право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника. А тому, положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку статті 388 Цивільного кодексу України не застосовуються ( а. с. 84-88 том 1 ).

15 червня 2020 року за вх. № 22186 судом отримано відзив на позовну заяву від ТОВ «Фастівка», в якому просили застосувати строки позовної давності до вимог позивача, відмовити позивачу у задоволенні вимог та стягнути з позивача судові витрати понесені Відповідачем 1, мотивуючи наступним.

ТОВ «Фастівка», правонаступник КСП «Перемога», являється власником земельної ділянки загальною площею 2,0 га, що розташована на території Фастівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :03:008:0024, цільове призначення - товарне сільськогосподарське виробництво на підставі Державного акту на право колективної власності на землю КВ000014, виданого Білоцерківською районною радою народних депутатів 07.06.1996 р.; рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2016 року по справі №1003/7251/12 за позовом ТОВ «Фастівка», ТОВ «Торговий дім «ГАЛС АГРО» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , Білоцерківської РДА Київської області, ТУ Держгеокадастру у Київській області, Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області, приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Поліщука А.О., третя особа Реєстраційна служба Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області про скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу; рішення апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2016 року по справі №22ц-780/2405/2016; ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року по справі №1003/7251/12, провадження №6-12977св16 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (надалі Державний реєстр) 21.10.2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204, номер запису про право власності 17270082.

Рішення суду мотивоване тим, що Білоцерківська районна державної адміністрація неправомірно розпорядилась землями колективної власності, в порушення вимог ст. 116 ЗК України, якою надано право Білоцерківській РДА розпоряджатись лише землями державної власності та незаконно передала у власність трьом громадянам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельних ділянок по 2 га, для ведення особистого селянського господарства.

Зокрема, в подальшому ОСОБА_6 виготовивши державний акт на земельну ділянку, який зареєстрований за №03705, кадастровий номер :03:008:0024, продає її ОСОБА_2 . Однак рішенням судів трьох інстанцій було повернуто земельну ділянку власнику ТОВ «Фастівка».

ТОВ «Фастівка» на підставі «Технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ТОВ «Фастівка» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Фастівської сільської ради Білоцерківського району Київської області» (додається) отримало витяг на спірну земельну ділянку з Державного земельного кадастру від 03.08.2016 р. - та зареєструвало право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку 21.10.2016 року.

Таким чином, ТОВ «Фастівка» набуло право власності на спірну земельну ділянку, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є запис, що свідчить про закріплення права приватної власності на спірну земельну ділянку за ТОВ «Фастівка» з 21.10.2016 р.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст.120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Як вбачається з позовної заяви та доданого до неї письмового доказу - договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П., ОСОБА_2 продав, а позивач ОСОБА_1 набула право власності на нежитлову будівлю літ. «Г» загальною площею 358,2 кв.м. лише 01.11.2016 року.

Таким чином, відчужуючи вищевказане нерухоме майно 01.11.2016 р. ОСОБА_2 не був власником земельної ділянки на момент укладення договору купівлі- продажу нежитлової будівлі.

Станом на 01.11.2016 р. власником земельної ділянки загальною площею 2,0 га, що розташована на території Фастівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :03:008:0024 було ТОВ «Фастівка».

Із системного аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що ними передбачено перехід права власності на земельну ділянку до покупця нерухомого майна за умови перебування такої земельної ділянки у власності продавця нерухомості.

Перехід права власності на земельну ділянку, власником якої є третя особа, яка не є стороною договору купівлі - продажу нерухомого майна, є порушенням права власності такої третьої особи та є недопустимим.

Спірна земельна ділянка з кадастровим номером :03:008:0024, власником якої є ТОВ «Фастівка», має цільове призначення - земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходиться повністю в межах земельної ділянки загальною площею 422,1 га, яка передана в колективну власність сільськогосподарському підприємству «Перемога» (Київська обл., Білоцерківський р-н., с. Фастівка, ідентифікаційний код 03755437), згідно розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області «Про передачу у колективну власність і постійне користування земельних ділянок господарств, які знаходяться на території декількох Рад народних депутатів» від 4.12.1995 р. №46 (архівний витяг додається), що підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи у справі №23/077-12 від 27.12.2013 р.

Відповідний державний акт на право колективної власності на землю серії КВ №000014 від 01.06.1996 р., зареєстрований за №16.

Відповідно до листа Управління держземагентства у Білоцерківському районі від 03.03.2015 р. земельна ділянка відповідно до державного акту на право колективної власності на землю серії КВ №000014 від 01.06.1996 р. має код цільового призначення (01.01) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (додається).

Таким чином з 1996 року і дотепер цільове призначення спірної земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до п. б, п. 15 Перехідних положень ЗК України до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2019 року не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну (міни) відповідно до частини другої статті 37-1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Отже, визнання права власності на земельну ділянку судовим рішенням є одним із способів відчуження земельної ділянки товарного сільськогосподарського виробництва і призводить до зміни власника земельної ділянки, що прямо заборонено чинним Земельним кодексом України.

До того ж, відповідно до доказів, наданих Позивачем, на підставі яких він обґрунтовує набуте ним право власності на нежитлову будівлю, а саме відповідно до договору купівлі - продажу нерухомого майна, земельна ділянка має цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, а відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.02.2020 р., наданої також Позивачем, земельна ділянка має цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що унеможливлює ідентифікувати земельну ділянку як одну і ту ж саму.

Відповідно до п. 3 договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 01.11.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. та зареєстрованого в реєстрі за №3-3558 (надалі - договір купівлі-продажу нежитлової будівлі) «нежитлова будівля розташована на приватизованій земельній ділянці площею 2,000 га, яка знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Фастівська сільська рада, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства».

Таким чином в договорі купівлі - продажу нежитлової будівлі відсутній кадастровий номер земельної ділянки, як обов`язкова істотна умова договору.

За таких обставин не вбачається можливим встановити наявність нерухомого майна належного Позивачу саме на спірній земельній ділянці.

Вказаний факт також доводить, що при укладенні договору купівлі - продажу нерухомості між Позивачем та ОСОБА_2 , питання про перехід права власності на земельну ділянку взагалі не вирішувалось.

Також, наявність на спірній земельній ділянці іншого нерухомого майна, що унеможливлює перехід права на земельну ділянку.

Договір емфітевзису зареєстрований у відповідності до вимог чинного законодавства.

07.11.2016 р. між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 був укладений Договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису).

Відповідно до п. 2 вказаного Договору строк користування земельною ділянкою Землекористувачем на праві емфітевзису складає 50 (п`ятдесят) років, з дати державної реєстрації права емфітевзису.

Право емфітевзису зареєстровано за Відповідачем-2 Державним реєстратором Сквирської міської ради Київської області Яремко Мариною Василівною 16.11.2016 р., номер запису про інше речове право 17501500.

Станом на дату укладення договору емфітевзису ТОВ «Фастівка» було законним власником спірної земельної ділянки.

У зв`язку із зазначеним, станом на дату укладення договору емфітевзису ТОВ «Фастівка» як законний власник земельної ділянки мало право вільно розпоряджатися вказаною земельною ділянкою на власний розсуд, в тому числі передавати її у користування третім особам.

Крім того, Позивачем пропущені строки звернення до суду за захистом своїх прав.

Отже, Позивач могла дізнатися про укладення договору емфітевзису між ТОВ «Фастівка» та ТОВ «СП «Володар» в будь - який момент часу, починаючи з дати державної реєстрації права емфітевзису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому посилання Позивачки в позовній заяві на те, що вона дізналася про укладення договору емфітевзису тільки 27.02.2020 р., не заслуговують на увагу ( а. с. 100-109 том 1).

02 липня 2020 року за вх. № 24714 судом отримано відповідь на відзив ТОВ «СП «Воллодар» ( а. с. 206-209 том 1 ) та в цей же день за вх. № 24715 відповідь на відзив ТОВ «Фастівка» ( а. с. 217-222 том 1 ).

07 серпня 2020 року за вх. № 30381 судом отримано від ТОВ «Фастівка» заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_1 ( а. с. 1-9 том 2 ).

10 серпня 2020 року за вх. № 30558 судом отримано заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_1 від ТОВ «СП «Володар» ( а. с. 31-33 том 2 ).

26 вересня 2020 року Розпорядженням за № 319 прийнято рішення про перерозподіл матеріалів справи у зв`язку із тим, що у судді ОСОБА_7 закінчилися повноваження з відставкою ( а. с. 115 том 2 ).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2020 року головуючим по даній справі визначено суддю Орєхова О.І. ( а. с. 116 том 2 ).

Після отримання вказаних матеріалів справи з канцелярії суду, ухвалою судді від 05.10.2020 року прийнято до провадження дану цивільну справу та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 04 листопада 2020 року ( а. с. 120-121 том 2 ).

18 листопада 2020 року за вх. № 44553 судом отримано позовну заяву про визнання права власності на земельну ділянку від ОСОБА_2 згідно положень ст. 52 ЦПК України.

В зазначеній позовній заяві просив винести ухвалу про прийняття позовної заяви та про ступ третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 . проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 ) право власності на частину земельної ділянки кадастровий номер :03:008:0024 площею 1 га. яка розташована за адресою: Київська область. Білоцерківський район, Фастівська сільська рада та стягнути з ТОВ «Фастівка» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір за подання позову.

Зазначена позовна заява обґрунтована наступним.

Згідно договору купівлі-продажу від 04.02.2011 р., укладеного між ОСОБА_2 та Фермерським господарством «Берегиня», ОСОБА_2 придбав нежиле приміщення під № 1, пл. 1000.8 кв м. в нежитловій будівлі літ. «А»; нежитлову будівлю літ. «Б» пл. 349.1 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3

ТОВ «Фастівка» до справи були додані висновок судового експерта ТОВ «Судова незалежна експертиза України» ОСОБА_8 № ЕС-1702-1-1544.20, в якому зазначено, що на Земельній ділянці розташоване в т.ч. нежиле приміщення під № 1, пл. 1000.8 кв.м в нежитловій будівлі літ. «А», право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_2 .

Як свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.02.2020 (далі - Інформація, міститься в матеріалах справи), державним реєстратором комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Ярмолою І.І, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32212737 від 04.11.2016 р., право власності на Земельну ділянку, кадастровий номер :03:008:0024 було зареєстровано за ТОВ «Фастівка» з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до частин першої та другої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи. переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, стає власником відповідної земельної ділянки (чи її частини) на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Отже, в розумінні ст. 120 ЗК України. ОСОБА_2 , набувши право власності на нежитлове приміщення, став власником частини Земельної ділянки, на яких знаходиться нежитлове приміщення, на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику - ТОВ «Фастівка». Частина Земельної ділянки використовується ОСОБА_2 для розташування площадки для стоянки сільськогосподарської техніки, задля зберігання кормів та сільськогосподарського інвентаря, також на території Земельної ділянки знаходиться під`їзна дорога до нерухомого майна, яка використовуються безпосередньо Позивачем та ОСОБА_2 , тобто, останній фактично господарює на частині Земельної ділянки, де знаходиться його нерухоме майно.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 є власником нерухомого майна, то згідно вищевикладених правових норм набув право власності на частину Земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно та яка необхідна для обслуговування такого нерухомого майна, а саме для розташування площадки для стоянки сільськогосподарської техніки, задля зберігання кормів та сільськогосподарського інвентаря, під`їзна дорога ( а. с. 145-149 том 2 ).

Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року залучено до участі в справі як третю особу, яка заявляє самосійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 та постановлено прийняти позовну заяву ОСОБА_2 про визнання права власності до спільного розгляду в цивільній справі № 357/4406/20 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фастівка», товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар», третя особа: державний реєстратор Сквирської міської ради Київської області Яремко Марина Василівна про визнання права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( договір емфітевзису ) та скасування запису державного реєстратора. Підготовче засідання відкладено на 22.03.2021 року ( а. с.161-162 том 2 ).

22 березня 2021 року за вх. № 13504 судом отримано відзив на позовну заяву третьої особи від ТОВ «Фастівка», в якому просили застосувати строки позовної давності, відмовити третій особі в задоволенні вимог у повному обсязі та стягнути з третьої особи судові витрати понесені Відповідачем 1 ( а. с. 177-180 том 2 ).

Ухвалою суду від 14 квітня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 02 червня 2021 року ( а. с. 232-235 том 2 ).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_9 підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 , надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив вимоги задовольнити в повному обсязі. Також зазначив, що вимоги третьої особи з самостійними вимогами є обґрунтованими та такими, що також підлягають до задоволення.

Представник відповідача ТОВ «Фастівка» - Олійник І.С. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог ОСОБА_1 та третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 , просила відмовити їм в задоволені вимог в повному обсязі. Також, просила застосувати строки позовної давності.

Відповідач ТОВ «СП «Володар» в судове засідання свого представника не направили, про дату час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення.

Крім того, звертаючись до суду з відзивом на позов ОСОБА_1 , в прохальній частині відзиву просили суд розглянути справу без участі представника ТОВ «СП «Володар» за наявними у справі матеріалами ( а. с. 88 том 1 ).

Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення.

Крім того, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 ( а. с. 215-216 том 2 ).

Третя особа державний реєстратор Сквирської міської ради Київської області Яремко М.В. в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 , представника відповідача ТОВ «Фастівка» - Олійник І.С., дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 та третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що 01.11.2016 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. за реєстровим номером 3-3581, згідно якого позивач ОСОБА_10 придбала у власність нежитлову будівлю літ. «Г» загальною площею 358, 2 кв м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3 Договору, нежитлова будівля, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 04, розташована на приватизованій земельній ділянці площею 2,0000 га, яка знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Фастівська сільська рада, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства ( а. с. 27-29 том 1 ).

Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами оскільки позивач ОСОБА_10 вважає, що оскільки вона є власником нежитлової будівлі на підставі договору від 01.11.2016 року, то згідно ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України набула право власності на земельну ділянку, на якій розташована нежитлова будівля в розмірі 2000 га., відповідно запис про право власності за ТОВ «Фастівка» повинно бути припинено і відповідно договір емфітевзису укладений між ТОВ «Фастівка» та ТОВ «СП «Володар» визнано недійсним і як наслідок цього підлягає скасуванню запис про державну реєстрацію.

Крім того, згідно договору купівлі-продажу від 04.02.2011 року, укладеного між ОСОБА_2 та Фермерським господарством «Берегиня», ОСОБА_2 придбав нежиле приміщення під № 1, пл. 1000.8 кв м. в нежитловій будівлі літ. «А»; нежитлову будівлю літ. «Б» пл. 349.1 кв м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 ( а. с. 96-97 том 2 ).

Звертаючись до суду з самостійними вимогами третя особа ОСОБА_2 вважає, що оскільки він є власником нежитлових приміщень на підставі договору від 04.02.2011 року, то згідно ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України набув право власності на земельну ділянку, на якій розташовані ці будівлі.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Отже, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб`єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення.

Встановлено, що ТОВ «Фастівка», правонаступник КСП «Перемога» ( а. с. 114 том 1 ), являється власником земельної ділянки загальною площею 2,0 га, що розташована на території Фастівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :03:008:0024, цільове призначення - товарне сільськогосподарське виробництво на підставі Державного акту на право колективної власності на землю КВ000014, виданого Білоцерківською районною радою народних депутатів 07.06.1996 р.(а. с. 115-117 том 1 ).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2016 року по справі №1003/7251/12 за позовом ТОВ «Фастівка», ТОВ «Торговий дім «ГАЛС АГРО» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , Білоцерківської РДА Київської області, ТУ Держгеокадастру у Київській області, Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області, приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Поліщука А.О., третя особа Реєстраційна служба Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області про скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів, визнання недійсними договорів купівлі-продажу ( а. с. 118-126 том 1 ), рішення апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2016 року по справі №22ц-780/2405/2016 ( а. с. 127-131 том 1 ) та згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року по справі №1003/7251/12, провадження №6-12977св16 ( а. с. 132-134 том 1 ) повернуто спірну земельну ділянку ТОВ «Фастівка».

Зазначеними рішеннями встановлено, що Білоцерківська районна державної адміністрація неправомірно розпорядилась землями колективної власності, в порушення вимог ст. 116 ЗК України, якою надано право Білоцерківській РДА розпоряджатись лише землями державної власності та незаконно передала у власність трьом громадянам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельних ділянок по 2 га, для ведення особистого селянського господарства.

Отже, зазначеними рішеннями судів трьох інстанцій було повернуто земельну ділянку власнику ТОВ «Фастівка».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч. 1. ст.79 ЗК України).

Формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (ст.79-1 ЗК України).

Сформовані земельні ділянки підлягають реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння її кадастрового номера (ч. ч. 3, 4 ст. 78-1 ЗК України).

Земельній ділянці відомості про яку внесені до державного земельного кадастру присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі (ст.16 ЗУ «Про Державний земельний кадастр»).

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (ч.10 ст.78-1 ЗУ України).

Відповідно до ч. 13 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.

Отже, ТОВ «Фастівка» на підставі «Технічної документації щодо встановлення відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Фастівської сільської ради Білоцерківського району Київської області» отримало витяг на спірну земельну ділянку з Державного земельного кадастру від 03.08.2016 р. ( а. с.138 том 1 ) та зареєструвало право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку 21.10.2016 року ( а. с. 165 том 1 ).

Таким чином, ТОВ «Фастівка» набуло право власності на спірну земельну ділянку, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є запис, що свідчить про закріплення права приватної власності на спірну земельну ділянку за ТОВ «Фастівка» з 21.10.2016 року.

Відповідно до ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Тобто за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст.120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Як вбачається з позовної заяви та доданого до неї письмового доказу - договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П., ОСОБА_2 продав, а позивач ОСОБА_10 набула право власності на нежитлову будівлю літ. «Г» загальною площею 358,2 кв.м. лише 01.11.2016 року.

Таким чином, відчужуючи вищевказане нерухоме майно 01.11.2016 р. ОСОБА_2 не був власником земельної ділянки на момент укладення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі.

Як встановлено вище, станом на 01.11.2016 року власником земельної ділянки загальною площею 2,0 га, що розташована на території Фастівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :03:008:0024 було ТОВ «Фастівка».

Із системного аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що ними передбачено перехід права власності на земельну ділянку до покупця нерухомого майна за умови перебування такої земельної ділянки у власності продавця нерухомості.

Перехід права власності на земельну ділянку, власником якої є третя особа, яка не є стороною договору купівлі - продажу нерухомого майна, є порушенням права власності такої третьої особи та є недопустимим.

Зазначена правова позиція знайшла своє відображення і в практиці Верховного Суду.

Так, постановою Верховного Суду України від 30.09.2015 р. у справі №6-1003цс15 про визнання права власності на земельну ділянку на підставі ст.120 ЗК України та 377 ЦК України «суди встановили, що земельна ділянка, на якій розміщено придбаний позивачем на підставі укладеного 11 грудня 2007 року з Тростянецькою районною спілкою споживчих товариств договору купівлі-продажу комплекс будівель і споруд кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться на АДРЕСА_1, передана у постійне користування ДП «Бершадське лісове господарство», яке не було стороною договору, із цільовим призначенням цієї земельної ділянки для ведення лісового господарства, про що 29 травня 2007 року, та до укладення договору купівлі- продажу, видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1.

За таких обставин право ОСОБА_2 самим фактом передачі земельної ділянки в постійне користування ДП «Бершадське лісове господарство» до виникнення у нього права на нерухоме майно, розташоване на частині цієї земельної ділянки, не порушене і право користування земельною ділянкою, яке належить ДП «Бершадське лісове господарство», до нього на підставі статті 120 ЗК України не перейшло».

10 травня 2020 року Верховний Суд своєю постановою у справі №127/10011/18 розтлумачує правильне застосування принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, зокрема ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, так « ...Враховуючи викладене, суд встановив, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з набуттям позивачем права власності на комплекс будівель та споруд, які розташовані на спірній земельній ділянці, до них, як до нових власників цього нерухомого майна, в силу положень ст.120 ЗК України та 377 ЦК України, не перейшло право власності на спірну земельну ділянку, так як продавець на момент укладення договору купівлі-продажу не мав права власності на цю земельну ділянку».

Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року у справі № 127/10011/18, провадження № 61-13977св19.

Крім того, в постанові від 04.04.2018 р. у справі № 297/1765/15-ц Верховний суд зазначив: «...Після придбання кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » до позивача перейшов обсяг прав стосовно набутого майна, яким володів попередній власник кафе ОСОБА-12, до якого право власності на спірну земельну ділянку при купівлі цієї нежитлової будівлі не переходило. Суди попередніх інстанцій не звернули увагу, що спірна земельна ділянка має цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, виділялась в особисту приватну власність ОСОБА-8 і не перебувала у власності попередніх власників кафе (продавців), у зв`язку із чим помилково вважали, що при купівлі позивачем цієї нежитлової будівлі він у порядку ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України набув права власності на земельну ділянку...».

Таким чином тільки при умові перебування у власності і нерухомого майна, і земельної ділянки, на якій це нерухоме майно розташоване у одного власника, така земельна ділянка може переходити у власність в порядку ст.120 ЗК та ст. 377 ЦК України, в іншому випадку перехід права власності на земельну ділянку, власником якої є третя особа, яка не є стороною договору купівлі - продажу нерухомого майна, є порушенням права власності такої третьої особи та є недопустимим. Адже, тільки власник, відчужуючи належну йому на праві власності будівлю (споруду), тим самим виражає свою волю на припинення належного йому права власності на земельну ділянку під даною будівлею (спорудою).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :03:008:0024, власником якої є ТОВ «Фастівка», має цільове призначення - земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходиться повністю в межах земельної ділянки загальною площею 422,1 га, яка передана в колективну власність сільськогосподарському підприємству «Перемога» (Київська область, Білоцерківський район, с. Фастівка, ідентифікаційний код 03755437), згідно розпорядження Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області «Про передачу у колективну власність і постійне користування земельних ділянок господарств, які знаходяться на території декількох Рад народних депутатів» від 4.12.1995 р. № 46 ( а. с. 142 том 1 ), що підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи у справі № 23/077-12 від 27.12.2013 року ( а.с.150-160 том 1 ).

Відповідний державний акт на право колективної власності на землю серії КВ №000014 від 01.06.1996 р., зареєстрований за №16 ( а. с. 115-116 том 1 ).

Відповідно до листа Управління держземагентства у Білоцерківському районі від 03.03.2015 р. земельна ділянка відповідно до державного акту на право колективної власності на землю серії КВ №000014 від 01.06.1996 р. має код цільового призначення (01.01) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( а. с. 141 том 1 ).

Таким чином з 1996 року і дотепер цільове призначення спірної земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до п. б, п. 15 Перехідних положень ЗК України до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2019 року не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну (міни) відповідно до частини другої статті 37-1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Отже, визнання права власності на земельну ділянку судовим рішенням є одним із способів відчуження земельної ділянки товарного сільськогосподарського виробництва і призводить до зміни власника земельної ділянки, що прямо заборонено чинним Земельним кодексом України.

До того ж, відповідно до доказів, наданих позивачем, на підставі яких вона обґрунтовує набуте нею право власності на нежитлову будівлю, а саме відповідно до договору купівлі - продажу нерухомого майна, земельна ділянка має цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, а відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.02.2020 р., наданої також позивачем, земельна ділянка має цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що унеможливлює ідентифікувати земельну ділянку як одну і ту ж саму.

Тому, враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_10 частині визнання права власності на спірну земельну ділянку є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Стосовно вимог ОСОБА_10 в частині визнання недійсним договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), укладений 07.11.2016 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фастівка» та товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар», суд приходить до наступного.

Так, 07.11.2016 року між відповідачем ТОВ «Фастівка» та відповідачем ТОВ «СП «Володарка» був укладений Договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису).

Відповідно до п. 2 вказаного Договору строк користування земельною ділянкою Землекористувачем на праві емфітевзису складає 50 (п`ятдесят) років, з дати державної реєстрації права емфітевзису.

Право емфітевзису зареєстровано за відповідачем ТОВ «СП «Володарка» Державним реєстратором Сквирської міської ради Київської області Яремко Мариною Василівною 16.11.2016 р., номер запису про інше речове право 17501500.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічні положення містить і ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Станом на дату укладення договору емфітевзису ТОВ «Фастівка» було законним власником спірної земельної ділянки.

З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зокрема, поданих позивачем разом із позовною заявою, вбачається, що право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано за ТОВ «Фастівка» на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.01.2016 р., рішення апеляційного суду Київської області від 21.04.2016 р., ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.07.2016 р.

Відповідно до ч. 13 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» датою і часом державної реєстрації прав вважається дата і час реєстрації відповідної заяви, за результатом розгляду якої державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав.

Таким чином, ТОВ «Фастівка» набуло право власності на спірну земельну ділянку 21.10.2016 року.

У зв`язку із зазначеним, станом на дату укладення договору емфітевзису ТОВ «Фастівка», як законний власник земельної ділянки мало право вільно розпоряджатися вказаною земельною ділянкою на власний розсуд, в тому числі передавати її у користування третім особам.

Оскільки при придбанні позивачем ОСОБА_10 нежитлової будівлі за договором купівлі-продажу до якого право власності на спірну земельну ділянку при купівлі цієї нежитлової будівлі не переходило у зв`язку із вище встановленим, тому посилання останньої, що при укладенні договору емфітевзису ТОВ «Фастівка» були порушені положення ч. 1 ст. 102-1 ЗК України (в частині необхідності укладення такого договору власником земельної ділянки), оскільки на момент укладення Договору емфітевзису - 07.11.2016 року, власником земельної ділянки була ОСОБА_10 , а тому такий договір підлягає визнанню недійсним не знайшли свого підтвердження з вищенаведеного та такі вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Оскільки позивачу ОСОБА_10 відмовлено у задоволенні вищевказаних вимог, не підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про інше речове право: 17501500, дата та час державної реєстрації: 16.11.2016 10:28:20, державний реєстратор: Яремко Марина Василівна, Сквирська міська рада Київської обл., підстава виникнення іншого речового права: договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), серія та номер: виданий 07.11.2016, видавник: товариство з обмеженою відповідальністю «Фастівка», підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32428099 від 18.11.2016 12:43:39, ОСОБА_3 , Сквирська міська рада Київської області, Київська обл., вид іншого речового права: право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), зміст, характеристика іншого речового права: строк дії: 50 (п`ятдесят років), відомості про суб`єкта іншого речового права: власник: товариство з обмеженою відповідальністю Фастівка», , країна реєстрації: Україна, правокористувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар», , країна реєстрації: Україна, опис об`єкта іншого речового права: земельна ділянка загальною площею 2,0000 га.

Звертаючись до суду з самостійними вимогами третя особа ОСОБА_2 просив визнати за ним права власності на частину земельної ділянки кадастровий номер :03:008:0024 площею 1 га, яка розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Фастівська сільська рада також на підставі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України у зв`язку з тим, що він є власником нерухомого майна, то згідно вищевикладених правових норм набув право власності на частину земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно та яка необхідна для обслуговування такого нерухомого майна.

Однак, враховуючи вище встановлене та наведене, станом на час придбання ОСОБА_2 нерухомого майна у ФГ «Берегиня», до останнього також не перейшло право власності на спірну земельну ділянку так як продавець на момент укладання договору купівлі-продажу не мав права власності на цю земельну ділянку, а тому зазначені позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами не підлягають також задоволенню з вищенаведених обставин.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фастівка», товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар», третя особа: державний реєстратор Сквирської міської ради Київської області Яремко Марина Василівна про визнання права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( договір емфітевзису ) та скасування запису державного реєстратора та позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фастівка», товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар», третя особа: державний реєстратор Сквирської міської ради Київської області Яремко Марина Василівна про визнання права власності є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідачі ТОВ «Фастівка» та ТОВ «СП «Володар» звертаючись до суду з відзивом на позов ОСОБА_10 просили застосувати строк позовної давності до вимог з якими звернулася остання до суду.

Також, у відзиві на позов третьої особи ТОВ «Фастівка» просили застосувати строк позовної давності до вимог третьої особи.

Про це зазначала і представник відповідача ТОВ «Фастівка» - Олійник І.С. в судовому засіданні під час розгляду справи.

Оскільки позивачу ОСОБА_10 та третій особі ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог по суті, не підлягає застосуванню строк позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Оскільки, позовні вимоги позивача та третьої особи з самостійними вимогами не підлягають задоволенню, то не підлягають і стягненню з відповідачів на користь позивача та третьої особи з самостійними вимогами судові витрати понесені останніми при зверненні до суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 8, 14, 129 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 203, 215-216, 316, 317, 319, 334, 377 ЦК України, ст. ст. 78, 79 120, 125 ЗК України, ст. ст. 2, 4, 5, 13, 19, 43, 44, 76, 77, 81, 82, 133, 141, 258-265, 273, 353, 354 ЦПК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фастівка», товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар», третя особа: державний реєстратор Сквирської міської ради Київської області Яремко Марина Василівна про визнання права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб ( договір емфітевзису ) та скасування запису державного реєстратора та в задоволені позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фастівка», товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар», третя особа: державний реєстратор Сквирської міської ради Київської області Яремко Марина Василівна про визнання права власності, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( адреса проживання: АДРЕСА_5 , адреса для листування: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фастівка» ( адреса місцезнаходження: 09157, Київська область, Білоцерківський район, с. Фастівка, вул. Центральна, буд. 1, );

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Володар» ( адреса місцезнаходження: 09310, Київська область, Володарський район, с. Городище-Пустоварівське, вул. Центральна, буд. 51, );

Третя особа: Державний реєстратор Сквирської міської ради Київської області Яремко Марина Василівна ( адреса місцезнаходження: 09100, Київська область, м. Сквира, вул. Богачевського, буд. 28 );

Третя особа з самостійними вимогами: ОСОБА_2 ( адреса проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складено 11 червня 2021 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов