У Х В А Л А

Справа № 200/425/17-ц

Провадження № 8/932/5/21

15 листопада 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.,

за участі секретаря судового засідання Рибалки В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі заяву відповідача про перегляд рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за нововиявленими обставинами, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 200/425/17-ц за ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за нововиявленими обставинами.

12.02.2018 року до суду надійшла заява відповідача про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2017 року. Заява обґрунтована наступним чином. Рішенням суду від 24.10.2017 року стягнуто на користь позивачка середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 19.12.2016 року по 24.10.2017 року у сумі 77 993 грн. 82 коп. 29.01.2018 року відповідач дізнався, що у період часу з 19.07.2017 року по 28.12.2017 року позивачка була працевлаштована у ФОП ОСОБА_3 . На підставі абз. 2 п. 32 Постанови ВСУ від 06.11.1992 року, при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи, який працівник мав в цей час. Позивачка за період часу з 19.07.2017 року по 28.12.2017 року мала заробіток 24 523 грн. 83 коп., і саме на цю суму має бути зменшено стягнутий з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Внаслідок відсторонення судді ОСОБА_4 від здійснення правосуддя на підставі рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя за № 3351/3дп/15-20 від 02.12.2020 року, справу протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.07.2021 року передано у провадження цього складу суду.

Ухвалою суду від 09.07.2021 року заяву відповідача про перегляд рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за нововиявленими обставинами, прийнято до провадження, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Сторони у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідач будь-яких письмових заяв чи клопотань не надав. Позивачка надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та письмові заперечення на заяву відповідача про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. Заяву відповідача прохала залишити без задоволення, оскільки розмір отриманого заробітку у ФОП ОСОБА_3 є значно меншим, а норми ЦК України не допускають у спірних правовідносинах повороту виконання рішення, яке реалізовано належним чином. Крім того, відповідач посилається на неактуальний пункт Постанови ВСУ від 06.11.1992 року, оскільки норму ч. 3 ст. 117 КЗпП України виключено на підставі Закону України № 3248-IV від 20.12.2005 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 429 ЦПК України, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, суд розглядає заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 429 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та у відсутність учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами та надані сторонами копії письмових доказів, суд приходить до висновку про залишення її без задоволення за наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до комунального підприємства «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено, визнано наказ №144-к від 19.12.2016 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників, відповідно п.1 ст.40 КЗпП України незаконним, поновлено ОСОБА_1 на роботі в комунальному підприємстві «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради, стягнуто з комунального підприємства «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 77 993 грн. 82 коп.

29.12.2017 року позивачка отримала два виконавчі листа. В апеляційному порядку рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2017 року не оскаржувалось.

28.02.2018 року Шевченківським відділом ДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито ВП № 55892146 з примусового виконання виданого 29.12.2017 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська виконавчого листа про стягнення з комунального підприємства «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 77 993 грн. 82 коп.

16.10.2018 року це виконавче провадження закінчено у зв`язку зі сплатою боржником заборгованості за виконавчим документом у повному обсязі.

Відповідно до копії трудової книжки позивачки, остання, з 19.07.2017 року по 28.12.2017 року, була працевлаштована помічником керівника у ФОП ОСОБА_3 .

Середній заробіток за час вимушеного прогулу стягнутий з відповідача на користь позивачки за період часу з 19.12.2016 року по 24.10.2017 року.

Відповідно до абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.98 року внесено зміни до постанови від 6 листопада 1992 р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", зокрема, абзац перший п.32 виключено.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Одночасно з цим, норму ч. 3 ст. 117 КЗпП України, згідно з якою в разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першій цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи, виключено на підставі Закону № 3248-IV від 20.12.2005 року.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 445 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Згідно з вимогами ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Відповідно до вимог ст. 239 КЗпП України, у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення грунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах. З цих же підстав допускається стягнення з працівників сум, виплачених їм відповідно до раніше прийнятого рішення комісії по трудових спорах при повторному розгляді спору.

Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З наведених вище норм права випливає наступне. До внесення змін у ст. 117 КЗпП України існувала законодавча заборона на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період часу, упродовж якого особа була працевлаштована на іншому підприємстві. Пізніше така заборона була скасована. В цей же час такої заборони у відношенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу не існує і не існувало. Тому, при винесенні рішення по цій справі судом мав бути врахований отриманий позивачкою дохід у ФОП ОСОБА_3 . Однак, скасування рішення з цих підстав за нововиявленими обставинами і ухвалення нового рішення про стягнення меншої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу не може мати свого наслідком повороту виконання рішення, а так само захисту цивільного права боржника у спосіб пред`явлення іншого позову про повернення безпідставно одержаних коштів через те, що поворот виконання рішення у трудових спорах не допускається, за винятком випадків, яких судом не встановлено. З цих підстав, у задоволенні заяви відповідача належить відмовити.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 429 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 261, 352-355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви відповідача про перегляд рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Благоустрій міста» Дніпровської міської ради про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за нововиявленими обставинами відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя В.В. Куцевол