Справа № 131/396/20
Провадження № 22-ц/801/1090/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 рокуСправа № 131/396/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К.,

суддів: Оніщука В. В., Копаничук С. Г.,

за участю секретаря судового засідання - Очеретної М. Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа - Іллінецький районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 131/396/20 за апеляційною скаргою адвоката Гончара О.І. в інтересах ОСОБА_2 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Олексієнка О. Ю. у залі суду

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Іллінецький районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позов мотивовано тим, що вона протягом 2015-2017 років перебувала у близьких відносинах з відповідачем ОСОБА_2 .

У травні 2017 року вона дізналась, що вагітна від відповідача.

Указувала, що оскільки відповідач не бажав залишити дитину та в період її вагітності не цікавився її станом, відносини між ними різко зіпсувалися і фактично з липня 2017 року вони перестали спілкуватися.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , запис про батька дитини був здійснений в порядку статті 135 СК України зі слів матері.

Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не піклується про нього, факт батьківства не визнає.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внести зміни до актового запису про народження дитини у графі «Відомості про батька», вказавши відповідача батьком дитини, стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 березня 2020 року і до повноліття дитини та стягнути з відповідача судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внесені зміни до актового запису № 24 від 26 січня 2018 року, реєстраційний номер актового запису 9 зробленого Іллінецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , вказавши у графі «Відомості про батька» ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 березня 2020 року і до повноліття дитини.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що спорідненість ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується молекулярно-генетичною експертизою, а тому ОСОБА_2 , як батько малолітньої доньки зобов`язаний утримувати її до досягнення нею повноліття.

Визначаючи аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд вважав, що такий розмір буде достатнім для забезпечення фізичного, розумового та соціального розвитку дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду, адвокат Гончар О.І. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 19 квітня 2021 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано позивачці строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 10 червня 2021 року о 09:00 год.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції не містить жодних спростувань доводів та заперечень відповідача, що суперечить принципу обґрунтованості судового рішення. Судом жодним чином не спростовано той факт, що позивачка звернулася до суду із заявою про визнання батьківства з пропуском строку позовної давності.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Панасюк Н. А. указує на те, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає разом із малолітньою дочкою ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 . Донька перебуває на її утриманні (а.с.15).

Протягом 2015-2017 років ОСОБА_1 перебувала у близьких стосунках з відповідачем ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила дочку ОСОБА_3 , запис про батька якої здійснено в порядку частини першої статті 135 СК України зі слів матері.

ОСОБА_2 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 (а.с.21).

Предметом спору у даній справі є визнання батьківства ОСОБА_2 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки на встановленні цього факту наполягає мати дитини ОСОБА_1 і цей факт заперечується відповідачем.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Положеннями частини другої статті 125 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Відповідно до частин першої, третьої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України).

Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про визнання батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

За статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц (провадження № 61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 21 жовтня 2020 року № 864, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ймовірність даної події складає 99, 99999% (а.с.55-60).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внесення указаних змін до актового запису про народження дитини.

Такі висновки суду не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини суд виходить із наступного.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Судом установлено, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає разом з позивачкою, а також знаходиться на її утриманні. Указані обставини підтверджуються матеріалами справи та відповідачем не заперечуються.

Частиною першою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, за змістом положень частини третьої статті 181 СК України з моменту проживання дитини з ОСОБА_1 , остання набула права звернення до суду із позовом

Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року, визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналогічні положення містить норма статті 8 Закону України «Про охорону дитинства».

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 01 січня 2020 року становить 1 779 гривень.

За вказаних обставин, правильним є висновок суду про те, що з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої доньки необхідно стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім цього, апеляційна скарга відповідача не містить жодних доводів чи заперечень щодо розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачкою строку позовної давності на підставі частини третьої статті 138 СК України є безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Статтею 138 СК України передбачене право матері дитини на оспорювання батьківства свого чоловіка. Даною статтею встановлений механізм оспорювання батьківства, якщо жінка народила дитину в шлюбі та її чоловіка було включено до запису про народження дитини як її батька.

Відповідно до частини третьої статті 138 СК України, на яку посилається заявник, до вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини.

Згідно роз`яснень, що викладені в п. 11 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зокрема, встановлено, що оспорити батьківство має право жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведення цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено, а для вимог жінки про виключення з цього запису відомостей про її чоловіка як батька позовна давність становить один рік і її перебіг починається з дня реєстрації дитини.

Тобто дана стаття регулює спірні правовідносини з приводу виключення жінкою відомостей з актового запису про народження дитини про її чоловіка, як батька дитини, строк позовної давність таких вимог становить один рік.

З огляду на те, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 батьком доньки ОСОБА_3 і внесення останнього до актового запису як батька дитини, колегія суддів дійшла висновку, що положення частини третьої статті 138 СК України, на яку посилається апелянт як на підставу пропуску позивачкою строку позовної давності, не може застосовуватися до даних правовідносин.

Отже, доводи апеляційної скарги в їх сукупності не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного відповідачем судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Гончара О. І. в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 лютого 2021 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за відповідачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. К. Медвецький

Судді: С. Г. Копаничук

В. В. Оніщук