РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського національного університету будівництва і архітектури про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з зазначеним позовом до Київського національного університету будівництва і архітектури про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги мотивує тим, що вона з 15 вересня 1982 року відповідно до наказу № 1055/1 від 15 вересня 1982 року перебувала у трудових відносинах з Київським інженерно-будівельним інститутом, який наказом Президента України № 217/99 від 26 лютого 1999 року був перейменований у Київський національний університет будівництва і архітектури.

На підставі наказу № 474/1 від 17 червня 2020 року її звільнено з роботи у зв`язку з закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

На час звільнення вона працювала на посаді старшого викладача кафедри фізичного виховання і спорту.

Вважає, що цей наказ є безпідставним, а звільнення з роботи - незаконним і необґрунтованим, оскільки з її трудової книжки вбачається, що трудові правовідносини між нею та відповідачем були постійно продовжені відповідно до трудового договору.

Крім того, після 17 червня 2020 року вона фактично продовжувала свою роботу, зокрема, приймала реферати та заліки у студентів.

У зв`язку з тим, що трудовий договір неодноразово переукладався та вона продовжувала виконувати свої обов`яки, тому відповідно до ст. 39-1 КЗпП України він вважається таким, що укладений на невизначений строк.

Таким чином, відповідач не мав права звільняти її у зв`язку з закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Просить суд ухвалити рішення, яким:

-поновити її на посаді старшого викладача кафедри фізичного виховання і спорту Київського національного університету будівництва і архітектури;

-стягнути з Київського національного університету будівництва і архітектури на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 01 липня 2020 року до дня поновлення на роботі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження в справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2020 року вирішено питання про витребування доказів.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2020 року виправлено описку в ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2020 року.

Відповідачем Національним авіаційним університетом подано відзив на позовну заяву, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 44-48).

Посилається на те, що позивач працювала в університеті на кафедрі фізичного виховання та спорту до 30 червня 2020 року шляхом продовження з нею терміну роботи за строковим трудовим договором (контрактом), у зв`язку з обранням за конкурсом. 22 квітня 2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою про продовження терміну роботи на 1,0 ставку посади старшого викладача кафедри фізичного виховання і спорту за строковим трудовим договором, а саме з 01 липня 2019 року по 30 червня 2020 року, що свідчить про те, що ОСОБА_1 із зазначеним строком роботи погодилась. Наказом від 06 травня 2019 року № 415/1 позивачу продовжено термін роботи з 01 липня 2019 року по 30 червня 2020 року. Рішення керівництва про укладення контракту строком на один або два навчальні роки обумовлено тим, що у зв`язку з неможливістю в сучасних соціально-економічних умовах передбачити на майбутнє кількість абітурієнтів (студентів) та відповідно відсутністю можливості забезпечити штатних викладачів педагогічним навантаженням у повному обсязі.

10 лютого 2020 року наказом КНУБА № 60 було оголошено конкурс на заміщення посад науково-педагогічних працівників на підставі заявлених посад та поданих документів. 27 лютого 2020 року позивач написала заяву про допуск до конкурсу на заміщення посади старшого викладача на кафедрі фізичного виховання. 28 лютого 2020 року відділом кадрів позивача під підпис було повідомлено про закінчення терміну роботи на посаді старшого викладача. У зазначеному попередженні зазначено про те, що у разі не переукладення з нею контракту, її буде звільнено у зв`язку з закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

28 травня 2020 року на засіданні кафедри, заслухавши звіт про роботу позивача та взявши до уваги виступи завідувача кафедри, старшого викладача та доцента, які висловили незадоволення роботою ОСОБА_1 , викладачі кафедри не підтримали кандидатуру позивача щодо обрання її на посаду старшого викладача на наступні два роки. За таких обставин, було вирішено не продовжувати контракт з позивачем. Зазначене підтверджується протоколом № 6 від 28 травня 2020 року засідання лічильної комісії щодо результатів таємного голосування на посаду старшого викладача кафедри фізичного виховання і спорту.

02 червня 2020 року на засіданні Вченої ради факультету ГІСУТ КНУБА підтримано рішення кафедри фізичного виховання і спорту щодо не продовження контракту зі старшим викладачем ОСОБА_1 . Шляхом відкритого голосування 16 присутніх одностайно проголосували «за» підтримати рішення кафедри.

Позивач продовжувала приймати реферати та заліки у студентів після 17 червня 2020 року (дата наказу про звільнення), оскільки строковий трудовий договір укладений з 01 липня 2019 року по 30 червня 2020 року, тобто до закінчення навчального року з метою завершення освітніх програм та навчальних планів на поточний навчальний рік. Крім того, з наказу про звільнення вбачається, що в ньому чітко зазначено дату звільнення з роботи. 26 червня 2020 року бухгалтерією відповідача проведений повний розрахунок з ОСОБА_1 на підставі звільнення.

Позивачем відповіді на відзив до суду подано не було.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15 вересня 1982 року відповідно до наказу № 1055/1 від 15 вересня 1982 року перебувала у трудових відносинах з Київським інженерно-будівельним інститутом (а.с. 39), який наказом Президента України № 217/99 від 26 лютого 1999 року був перейменований у Київський національний університет будівництва і архітектури.

Наказом від 06 травня 2019 року № 415/1 ОСОБА_1 продовжено термін роботи з 01 липня 2019 року по 30 червня 2020 року (а.с. 52).

10 лютого 2020 року наказом КНУБА № 60 було оголошено конкурс на заміщення посад науково-педагогічних працівників на підставі заявлених посад та поданих документів (а.с. 53).

27 лютого 2020 року позивач написала заяву про допуск до конкурсу на заміщення посади старшого викладача на кафедрі фізичного виховання (а.с. 54).

28 лютого 2020 року відділом кадрів позивача під підпис було повідомлено про закінчення терміну роботи на посаді старшого викладача. У зазначеному попередженні зазначено про те, що у разі не переукладення з нею контракту, її буде звільнено у зв`язку з закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 55).

28 травня 2020 року на засіданні кафедри, заслухавши звіт про роботу позивача та взявши до уваги виступи завідувача кафедри, старшого викладача та доцента, які висловили незадоволення роботою ОСОБА_1 , викладачі кафедри не підтримали кандидатуру позивача щодо обрання її на посаду старшого викладача на наступні два роки. За таких обставин, було вирішено не продовжувати контракт з позивачем. Зазначене підтверджується протоколом № 6 від 28 травня 2020 року засідання лічильної комісії щодо результатів таємного голосування на посаду старшого викладача кафедри фізичного виховання і спорту (а.с. 57, 58).

02 червня 2020 року на засіданні вченої ради факультету ГІСУТ КНУБА підтримано рішення кафедри фізичного виховання і спорту щодо не продовження контракту зі старшим викладачем ОСОБА_1 шляхом відкритого голосування 16 присутніх одностайно проголосували «за» підтримати рішення кафедри, що підтверджується витягом з протоколу № 8 від 02 червня 2020 року (а.с. 59).

На підставі наказу № 474/1 від 17 червня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку з закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 40).

З довідки головного бухгалтера КНУБА від 06 жовтня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 при звільненні (26 червня 2020 року) виплачена заробітна плата за червень 2020 року та компенсація за невикористану відпустку за період з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2020 року (а.с. 63).

Звертаючись в суд з позовом, ОСОБА_1 посилається на незаконність та безпідставність її звільнення, оскільки трудові правовідносини між нею та відповідачем були постійно продовжені відповідно до трудового договору. Крім того, після 17 червня 2020 року вона фактично продовжувала свою роботу, зокрема, приймала реферати та заліки у студентів.

Згідно з ч. 1 ст. 391 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що згідно з ч. 2 ст. 23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року) трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Абзацами другим-четвертим п. 7 цієї постанови Пленуму № 9 передбачено, що при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Відповідно до ст. 391 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Позивач вважає, що трудовий договір після його продовження набув статусу безстрокового.

За змістом ст. 391 КЗпП України не всі строкові трудові договори при переукладанні набувають безстроковий характер. Це правило не поширюється на випадки визначені ч. 2 ст. 23 КЗпП України, а саме коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Характер та умови роботи викладача кафедри фізичного виховання і спорту у вищому навчальному закладі, яким є Київський національний університет будівництва і архітектури, не дає підстав вважати, що переукладений трудовий договір набуває безстроковий характер.

Суд вважає, що ґрунтуються на законі посилання сторони відповідача на те, що укладення контракту строком на один або два навчальні роки обумовлено тим, що неможливо передбачити на майбутнє кількість абітурієнтів (студентів) та відповідно не можливо забезпечити штатних викладачів педагогічним навантаженням у повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Наказом від 06 травня 2019 року № 415/1 ОСОБА_1 продовжено термін роботи з 01 липня 2019 року по 30 червня 2020 року (а.с. 52).

За таких обставин, посилання ОСОБА_1 на те, що трудовий договір після його продовження набув статусу безстрокового, є безпідставними.

У зв`язку з цим, наказом № 474/1 від 17 червня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку з закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Суд вважає, що в такому випадку відсутні підстави для поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Не є підставою для задоволення позову і посилання позивача на те, що після 17 червня 2020 року остання фактично продовжувала свою роботу, зокрема, приймала реферати та заліки у студентів.

З відзиву на позов представника відповідача вбачається, що строковий трудовий договір укладений з 01 липня 2019 року по 30 червня 2020 року, тобто до закінчення навчального року з метою завершення освітніх програм та навчальних планів на поточний навчальний рік.

Крім того, з наказу № 474/1 від 17 червня 2020 року про звільнення вбачається, що ним передбачено дату звільнення з роботи - 30 червня 2020 року.

Не підлягає задоволенню й вимога позивача про стягнення з Київського національного університету будівництва і архітектури на її користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вона є похідною від первинної вимоги.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 23, 36, 391, 235, 237, 237-1 КЗпП України, 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133-142, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Київського національного університету будівництва і архітектури (м. Київ, пр-т. Повітрофлотський, 31, ) про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: