Постанова

Іменем України

02 червня 2021 року

м. Київ

справа № 317/3506/15-ц

провадження № 61-12076св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , приватне підприємство «Сандао», приватне підприємство «Вєдрусси»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 14 травня 2019 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Крилової О. В., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Описова частина

Короткий зміст вимог

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного підприємства «Сандао» (далі - ПП «Сандао»), приватного підприємства «Вєдрусси» (далі - ПП «Вєдрусси») про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 листопада 2006 року між акціонерним комерційним інноваційнимбанком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») (яке в подальшому змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (в системі обліку банку договір № 1).

Відповідно до умов договору, банк надав ОСОБА_1 один кредит в сумі 37 500,00 швейцарських франків, який ОСОБА_1 зобов`язався повернути в повному розмірі та в терміни, які встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 02 листопада 2017 року (якщо не буде застосований інший термін повернення кредиту). Також банк зазначив, що в подальшому, відповідно до додаткових угод, графік погашення кредиту змінювався. Крім того, кредитним договором було визначено, що за користування кредитними коштами, ОСОБА_1 зобов`язався сплатити 8,49 % річних, а за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит, відповідач ОСОБА_1 повинен сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) від суми гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня.

У забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника, були укладені договори поруки між банком та ПП «Сандао» і ПП «Вєдрусси»: від 03 листопада 2006 року № 0/П-1 та від 03 листопада 2006 року №0/П-2. Згідно вказаних договорів поручителі відповідають за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором у повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі, за повернення суми боргу, відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов`язань по договору поруки.

У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, банк 27 серпня 2015 року надіслав на його адресу та на адресу ПП «Сандао» і ПП «Вєдрусси» вимогу про необхідність усунення порушень договору, однак вказана вимога не була виконана жодним із відповідачів.

Із заяви про збільшення позовних вимог від 19 вересня 2017 року вбачається, що заборгованість станом на 29 жовтня 2015 року за кредитним договором становила по кредиту та відсоткам 10 579,23 швейцарських франків та пені 5 289,07 гривень, а станом на 07 вересня 2017 року вже становить 13 148,81 швейцарських франків з яких: 10 110,94 швейцарських франків - заборгованість за кредитом та 3 037,87 швейцарських франків - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, а також 67 223,42 грн заборгованість по пені з яких: 51 906,20 грн - пеня за прострочення сплати кредиту та 15 317,22 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Таким чином, з урахуванням збільшених позовних вимог банк просив стягнути з ОСОБА_1 та ПП «Сандао» солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором від 03 листопада 2006 року № 0 по кредиту та процентам в розмірі 13 148,81 швейцарських франків, а також пені в сумі 67 223,42 гривні; стягнути з ОСОБА_1 та ПП «Вєдрусси» солідарно на користь банку заборгованість за кредитним договором № 0 від 03 листопада 2006 року по кредиту та процентам в розмірі 13 148,81 швейцарських франків, а також пені в сумі 67 223,42 гривні; стягнути з ОСОБА_1 , ПП «Сандао», ПП «Вєдрусси» на користь банку суму сплаченого судового збору.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ПАТ «УкрСиббанк» не надав суду доказів того, що ОСОБА_1 не виконав умови договору про надання йому споживчого кредиту, а тому в позові слід відмовити. Суд першої інстанції визнав висновок експерта належним доказом у справі. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що представник банку відмовлявся надавати пояснення стосовно розрахунку, як при розгляді судом первинного позову, так і при подачі до суду заяви про збільшення позовних вимог, посилаючись на компетентність банківських економістів та бухгалтерів. Суд першої інстанції не погодився із заявою про збільшення позовних вимог, та зазначив, що суд не може самостійно вираховувати скільки ОСОБА_1 було сплачено коштів у рахунок кредитних зобов`язань та за який саме період, однак представником банку пояснень стосовно того, за який саме період був зроблений новий розрахунок заборгованості не було надано.

Також суд першої інстанції виходив з того, що банк змінив в односторонньому порядку строк повернення кредиту, надіславши відповідачу (боржнику) вимогу про дострокове погашення кредиту, тому у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після направлення такої вимоги.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 14 травня 2019 року апеляційну скаргуПАТ «УкрСиббанк» задоволено; рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 березня 2018 року скасовано та прийнято нову постанову якою позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ПП «Сандао», ПП «Вєдрусси» на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 03 листопада 2006 року у розмірі 13 148,81 швейцарських франків та пені у розмірі 67 223,42 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону. Так, апеляційний суд виходив з того, що з довідки-розрахунку заборгованості за кредитом станом на 07 вересня 2017 року убачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом у розмірі 13 148,81 швейцарських франків та заборгованість по пені в розмірі 67 223,42 грн, яку слід стягнути з відповідачів. Апеляційний суд не прийняв як належний доказ висновок експерта, та вважав, що він ґрунтується на припущеннях.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у липні 2019 року до Верховного Суду ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом помилково стягнуто відсотки та пеню після направлення банком вимоги про дострокове погашення заборгованості. Так після припинення дії кредитного договору у кредитора відсутні підстави для нарахування та стягнення відсотків. Крім того, нараховуючи пеню суд апеляційної інстанції вийшов за межі спеціальної позовної давності в 1 рік.

Також відповідач посилається на те, що апеляційний суд відхиляючи висновок експерта не навів мотивів його відхилення по перших двох питаннях. По третьому питанню відповідь експерта повністю узгоджується з формулюванням питання, які були поставлені експерту. Щодо четвертого питання, ОСОБА_1 зазначає, що після уточнення позовних вимог, відповідь на нього стала не актуальною, що апеляційним судом не було враховано. Відповідач наголошує, що суд першої інстанції задовольнив клопотання банку та призначив повторну економічну експертизу, однак позивач її не оплатив, тобто всупереч принципу змагальності сторін не спростував висновки експерта.

Короткий зміст вимог заперечень (відзиву) на касаційну скаргу

У серпні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив від АТ «УкрСиббанк» у якому позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, оскільки вона є законною і обгрунтованою. Зазначає, що банк має право нараховувати проценти за користування кредитом до моменту повернення кредиту у повному обсязі, а пеню банк просив у межах одного року.

У серпні 2019 року від ПП «Сандао» та ПП «Вєдрусси» на адресу Верховного Суду надійшли два відзиви, які підписані ОСОБА_1 , як директором цих підприємств. У відзивах поручителі зазначають, що у відповідача відсутня заборгованість за кредитним договором, а отже у банку немає підстав пред`являти до них позов.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Указана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року справу № 317/3506/15-ц призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що 03 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту за № 0.

Згідно із пунктом 1.1 розділу 1 договору про надання споживчого кредиту, предметом договору є грошові кошти - 37 500,00 швейцарських франків, які банк надав ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку вказані грошові кошти в іноземній валюті та сплатити проценти, комісію в порядку та на умовах, визначених договором.

Також у вказаному пункті договору зазначено, що сума - 37 500,00 швейцарських франків на день укладення договору еквівалентна 152 117,18 грн за курсом НБУ.

До суду надана копія ліцензії НБУ від 24 грудня 2001 року № 75, згідно якої АКІБ «УкрСиббанк» має право здійснювати банківські операції, визначені пунктами 5-11 частини першої та частиною другою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Також суду надана копія дозволу НБУ № 75-2, який виданий АКІБ «УкрСиббанк» на право здійснення операцій, визначених пунктах 1-4 частини другої та частини четвертої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та копія додатку до дозволу № 75-2 від 19 листопада 2002 року з переліком операцій, які має право здійснювати АКІБ «УкрСиббанк».

Факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів від АКІБ «УкрСибБанк» підтверджується меморіальним ордером від 03 листопада 2006 року № .

Відповідно до пункту 1.2.2 договору про надання споживчого кредиту, позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі у термін, не пізніше 02 листопада 2017 року, якщо тільки не не буде застосовано інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з пунктів 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 договору.

02 вересня 2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03 листопада 2006 року щодо зміни умов кредитного договору (далі - додаткова угода № 1).

Відповідно до пункту 2 додаткової угоди № 1 сторони домовилися про зміну графіка погашення кредиту.

Згідно із пунктом 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту, за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 8,49 % річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов пункту 9.2 договору.

Відповідно до пункту 1.3.4 договору про надання споживчого кредиту строк сплати процентів встановлено з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Пунктом 1.4 договору про надання споживчого кредиту передбачено, що кредит надається позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника), а саме на поточні потреби.

Пунктом 7.1 договору про надання споживчого кредитувизначено також, що позичальник за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня.

Пунктом 2.1 договору про надання споживчого кредиту визначені умови забезпечення кредиту, а саме у забезпечення виконання зобов`язань позичальника банком приймається:

- застава нерухомості, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору іпотеки №0/З від 03 листопада 2006 року;

- порука ПП «Сандао», згідно договору поруки від 03 листопада 2006 року № 0/П-1;

- порука ПП «Вєдрусси», згідно договору поруки від 03 листопада 2006 року № 0/П-2.

Згідно договору поруки від 03 листопада 2006 року № 0/П-1, який укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ПП «Сандао» в особі директора Сєчіна Ю. О., поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань перед кредитором в повному обсязі.

Згідно договору поруки від 03 листопада 2006 року № 0/П-2, який укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ПП «Вєдрусси» в особі директора Сєчіна Ю. О., поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань перед кредитором в повному обсязі.

У вказаних договорах поруки, а саме в пункті 2.2 розділу 2 «Порядок виконання договору», зазначено, що у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором кредитор має право висунути свої вимоги безпосередньо до поручителя, що є обов`язковим до виконання через 3 дні з моменту невиконання своїх вимог позичальником за кредитним договором.

Також у пункті 3.1 розділу 3 «Відповідальність сторін» зазначених вище договорів поруки, вказано, що за несплату суми поручительства в термін, вказаний в пункті 2.2 договору поруки, поручитель на користь кредитора сплачує пеню в розмірі 0,4 процента від суми заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості.

Суду надані також графіки погашення кредиту. Вказані графіки були узгоджені сторонами по справі. Вони є невід`ємною частиною договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03 листопада 2006 року. Згідно вказаних графіків позичальник зобов`язався повернути банку суму кредиту у терміни, які встановлені вказаним графіком.

Зазначені вище документи, підтверджують факт укладання договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_1 , в забезпечення виконання якого, були укладені договори поруки з ПП «Сандао» та ПП «Вєдрусси».

Установлено, що всі сторони були повідомлені про умови та правила виконання своїх зобов`язань, кожен окремо, всі умови були узгоджені сторонами по справі, про що свідчать їх підписи.

Банк надав до суду довідку-розрахунок заборгованості за кредитом, з якої убачається, що ОСОБА_1 станом на 07 вересня 2017 року за кредитним договором № 0 від 03 листопада 2006 року має заборгованість у розмірі 13 148,81 швейцарських франків, з яких: 10 110,94 швейцарських франків - заборгованість за кредитом; 3 037,87 швейцарських франків - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, та заборгованість по пені в розмірі 67 223,42 грн, з яких: 51 906,20 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 15 317,22 - пеня за прострочення сплати відсотків (т. 4, а. с. 5-20).

За клопотанням відповідача ОСОБА_1 призначено судову економічну експертизу, проведення якої судом доручено судовому експерту Бондарчук Т. В. Експерт був попереджений про кримінальну відповідальність (ухвала Запорізького районного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року).

На розгляд експерту були поставлені такі питання:

1) яка сума кредитних зобов`язань була нарахована позичальнику ОСОБА_1 :

- окремо за першим «графіком погашення кредиту» від 03 листопада 2006 року (додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03 листопада 2006 року);

- окремо за другим «графіком погашення кредиту» від 02 вересня 2010 року (додаток № 1 до додаткової угоди № 1 від 02 вересня 2010 року);

- загалом за двома вищезазначеними графіками.

2) яка фактично сума була сплачена позичальником ОСОБА_1 , відповідно до меморіальних ордерів, відображених в реєстрі меморіальних ордерів, та яка сума відхилення у сплаті кредитних зобов`язань станом на 28 жовтня 2015 року;

3) чи в повному обсязі та чи своєчасно ОСОБА_1 проводилась сплата сум на погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03 листопада 2006 року, відповідно до додатку № 1 до нього і додатку № 1 до додаткової угоди № 1 від 02 вересня 2010 року, та меморіальних ордерів, відображених в реєстрі меморіальних ордерів;

4) яку суму кредитних зобов`язань має сплатити позичальник ОСОБА_1 у період з 28 жовтня 2015 року по 02 листопада 2017 року згідно додатку № 1 до додаткової угоди № 1 від 02 вересня 2010 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03 листопада 2006 року.

З висновку експерта за № 121/12-16 від 15 грудня 2016 року убачається, що нарахована сума кредитних зобов`язань позичальнику ОСОБА_1 окремо за першим графіком погашення кредиту від 03 листопада 2006 року за період з 03 листопада 2006 року по 02 вересня 2010 року - 12 784,05 швейцарських франків, а окремо за другим графіком від 02 вересня 2010 року за період з 02 вересня 2010 року по 02 листопада 2017 року - 26 417,94 швейцарських франків. Загальна сума зобов`язань ОСОБА_1 перед кредитором складає 39 201,99 швейцарських франків.

Крім того, експерт вказала у висновку, що відповідно до досліджених нею меморіальних ордерів ОСОБА_1 сплачено станом на 28 жовтня 2015 року за кредитним договором загалом 44 832,98 швейцарських франків.

Також експерт у висновку зазначила, що згідно досліджених нею документів, встановлено, що ОСОБА_1 здійснював сплату за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03 листопада 2006 року згідно встановлених графіків погашення кредиту своєчасно та в повному обсязі. Сума кредитних зобов`язань ОСОБА_1 у період з 28 жовтня 2015 року по 02 листопада 2017 року може складати 8 154,10 швейцарських франків.

За клопотанням представника позивача, 22 березня 2017 року, судом винесена ухвала про призначення повторної економічної експертизи, виконання якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені М. С. Бокаріуса Міністерства юстиції України, однак вказана експертиза не була проведена у зв`язку з тим, що позивач відмовився сплачувати рахунок за проведення експертизи, тому матеріали по цивільній справі, які були направлені на дослідження, повернуті.

За клопотанням представника позивача, експерт ОСОБА_3 була викликана в судове засідання для надання пояснень, також 29 листопада 2017 року до суду надійшли письмові пояснення експерта на запитання, які ставились стороною позивача. Оскільки представником позивача не визнавався висновок експерта, експерт надала детальні пояснення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Указаний спір виник між сторонами з приводу повернення заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що висновок експерта є належним доказом у справі, експерт є компетентною особою у галузі економічної експертизи та його попереджено про кримінальну відповідальність. У судовому засіданні експерт надала пояснення та зазначила, що помилка у датах висновку є технічною помилкою - опискою.

Суд першої інстанції також виходив з того, що представник банку відмовився надавати пояснення з приводу розрахунку заборгованості, посилаючись на компетентність банківських економістів та бухгалтерів.

Суд наголошував на тому, що банк просив стягнути одну і ту саму суму боргу двічі.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що у кредитора відсутні підстави для нарахування відсотків за кредитним договором після направлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості.

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про стягнення кредитної заборгованості виходив з того, що висновок експерта не є належним доказом у справі, оскільки експертиза проведена з порушенням порядку та її висновки грунтуються на припущеннях.

Апеляційний суд вказав, що з матеріалів справи вбачається заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 148,81 швейцарських франків та пеня у розмірі 67 223,42 грн, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

З указаними висновками не можна погодитись, оскільки вони суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок отримання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Застосовуючи наведені норми права, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

За статтями 256-258 ЦК України позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Пред`являючи позов, банк надав суду свої розрахунки кредитної заборгованості відповідача, а відповідач, в свою чергу, з метою спростування наявності у нього заборгованості заявив клопотання про призначення судової економічної експертизи.

Відмовляючи у задоволенні позову банку та посилаючись на висновок судово-економічної експертизи від 15 грудня 2016 року № 121/12-16, суд першої інстанції керувався висновком експерта, однак не дослідив в сукупності розрахунок заборгованості, наданий банком, графіки погашення заборгованості і не врахував, що відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Так, у висновку експерта у відповіді на третє питання зазначено, що сплата сум на погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 проводилася своєчасно та в повному обсязі, а у відповіді на четверте питання зазначено, що сума кредитних зобов`язань у період 28 жовтня 2015 року по 02 листопада 2017 року може складати 8 154,10 швейцарських франків.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову не дослідив які суми у рахунок погашення заборгованості були сплачені, чи порушені строки виплати кредиту, апеляційний суд не встановив суму, яка підлягала сплаті позичальником відповідно до умов спірного кредитного договору до моменту реалізації банком права дострокової вимоги, та стягуючи заборгованість за наданим банком розрахунком не дослідив його у сукупності з іншими доказами у справі, а крім того стягнув відсотки за користування кредитом, які банк нарахував вже після направлення вимоги про дострокове погашення заборгованості.

Не було надано апеляційним судом належної правової оцінки вимозі позивача про дострокове повернення кредитної заборгованості, не перевірено правомірність нарахування відсотків після закінчення строку дії кредитного договору після зміни банком строку виконання основного зобов`язання. Визначення розміру кредитної заборгованості є повноваженням суду, в той же час апеляційний суд повністю поклався на розрахунки надані банком, не перевірив їх належним чином, не підтвердив їх чи спростував.

Таким чином, апеляційний суд не сприяв всебічному й повному з`ясуванню дійсних обставин справи, що мають юридичне значення для її вирішення, допустив неповноту у з`ясуванні таких обставин, не встановив дійсний розмір кредитної заборгованості.

Оскільки встановлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду, тому постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд з урахуванням зазначених обставин.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ураховуючи, що внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів апеляційним судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін щодо правовідносин які між ними склалися, установити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором чи спростувати наявність заборгованості та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Щодо розподілу судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд направляє справу на новий судовий розгляд та не ухвалює нове рішення, тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 14 травня 2019 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук