печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року Печерський районний суд міста Києва

суддя: Матійчук Г.О.,

секретар судового засідання: Хабеця О.О.,

справа № 757/64382/17-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про повернення банківського вкладу та відсотків за договором,-

представник відповідача: адвокат Кахраманов Р.Н.,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до АТ КБ «Приватбанк», в якому просив стягнути з відповідача суму вкладу в розмірі 20 000 доларів США, відсотків за вкладом в розмірі 22 287,15 доларів США та пеню в розмірі 5 315,94 долари США.

Свої вимоги мотивував тим, що 12.05.2008 року він уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» (яке 14.06.2018 року змінило свою організаційно-правову форму з «Публічного акціонерного товариства» на «Акціонерне товариство») договір №SAMDN3092 банківського вкладу з можливістю поповнення (вклад «Депозит VIP») за умовами якого він передав відповідачу 20 000 доларів США для розміщення на депозитному вкладі.

Факт внесення коштів у вказаній сумі підтверджується квитанцією № 91598708 від 12.05.2008р. На суму вкладу нараховувались відсотки із розрахунку 11 % річних.

14.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою про розірвання депозитного договору, вказаних вище, та повернення депозитних коштів за депозитним вкладом зі сплатою процентів, однак отримав відповідь 20.10.2017 р. про те, що банк у зв`язку з невизначеністю на теперішній час статусу території Кримського півострова та її правового режиму, а також у зв`язку з відсутністю законодавчо визначених особливостей діяльності держаних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах, що існують на теперішній час на території Криму, Банком було призупинено обслуговування клієнтів та роботу відділень Кримського ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Тобто, відповідачем не виконані умови договору, що є неналежним виконанням ПАТ КБ «Приватбанк» своїх договірних зобов`язань із своєчасного і належного повернення банківських вкладів (грошових коштів), сум нарахованих відсотків, та порушенням умов цих договорів і норм законодавства України.

У подальшому, з урахуванням наданих відповідачем відзиву, позивач уточнив свої вимоги та остаточно просив стягнути з відповідача 20 000 доларів США - суму вкладу; 27 512,90 доларів США - відсотків за договором вкладу; 10 510 грн витрати на оплату судового збору.

10.10.2019 року відповідач надав суду відзив, в якому не визнає позовні вимоги, зазначає, що вони є необґрунтованими та безпідставним, просив у задоволені позову відмовити.

Відповідач пояснив, що вклади перебувають у відділенні банку на території Автономної Республіки Крим, які вимушено припинили свою діяльність. Оскільки, за умовами Договору не передбачено використання карткового рахунку/карти обмеженню певним відділенням чи певною територією, позивач звернувся з вимогою повернути належні йому кошти, однак вимогу відповідачем виконати не було можливості з підстав припинення діяльності відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 6 травня 2014 року № 260. Згідно з пунктом 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ «Приватбанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

08.08.2018 року позивач подав відповідь на відзив, в якій частково погодився з позицією відповідача, в результаті чого уточнив і зменшив свої позовні вимоги.

Позивач та його представник у судове засідання, призначене на 25.01.2020 року, не з`явились, про час та місце слухання повідомлені належним чином, підтримали позов (з урахуванням уточнень) з викладених в ньому підстав, просили задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.

25.01.2021 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення в порядку ст. 182 ЦПК України, в яких останній зауважив на тому, що банком було виявлено наявність факту переведення боргу за депозитними договорами, в т.ч. й за спірним, з первісного боржника за зобов`язанням - ПАТ КБ «Приватбанк» на нового боржника - TOB «Фінансова компанія «Фінілон» () на підставі договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 р. (з урахуванням додаткової угоди до договору від 18.11.2014 р), укладеними між ПАТ КБ «Приватбанк» та TOB «ФК «Фінілон», та електронного додатку №1 (перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування) до договору про переведення боргу від 17.11.2014 р.

25.01.2021 року у судовому засіданні представник відповідача подав до суду заяву про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - ТОВ «ФК «Фінілон». У задоволенні вказаної заяви судом було відмовлено.

Заслухавши представника відповідача, безпосередньо дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно пункту 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492),банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний надати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибутковою касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі у вигляді паперового або електронного документа відповідно до законодавства, умов договору та згідно з внутрішньобанківськими правилами, правилами платіжної системи. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Судом встановлено, що 12.05.2008 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» (яке 14.06.2018 року змінило свою організаційно-правову форму з «Публічного акціонерного товариства» на «Акціонерне товариство») договір №SAMDN3092 банківського вкладу з можливістю поповнення (вклад «Депозит VIP») за умовами якого він передав відповідачу 20 000 доларів США для розміщення на депозитному вкладі. На підтвердження внесених коштів у вказаній сумі позивач надав суду копію квитанції № 91598708 віл 12.05.2008р., де зазначено, що ОСОБА_1 вніс суму у розмірі 20 000 долл США, квитанція засвідчена підписом касира банку та печаткою. (а.с. 16).

Разом з тим, ця квитанція завірена представником позивача адвокатом Юдіною Н.М. та у судовому засіданні не заперечувалось невідповідність цієї квитанції її оригіналу, клопотань з приводу дослідження оригіналу квитанції та договору заявлено не було, а відтак судом сприймаються копії договорів банківського вкладу та вищевказана копія квитанції як належний та допустимий доказ.

На суму вкладу нараховувались відсотки із розрахунку 11 % річних.

Згідно п. 7 договору банківського вкладу якщо по закінченню строку вкладу споживач не заявить банку про бажання забрати кошти, вклад автоматично пролонгується на той самий строк, визначений в розділі «Дані по вкладу» (зворот). Строк дії вкладу продовжується неодноразово без явки вкладника в банк.

14.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся до банку з запитом про надання інформації по депозитному договору та особовому рахунку, а також повідомленням про намір не продовжувати дію договору вкладу (а.с. 20).

Відповідно до цього, суд робить висновки, що позивач заявляв про свій намір забрати кошти за вкладом та припинити дію останнього, а відповідач його не прийняв, про що свідчать листи-відповіді.

Суд зауважує також, що умовами та правилами договору не передбачено, що використання карткового рахунку/картки обмежено певним відділенням чи певною територією. Отже, картковий рахунок позивача діє на всій території України.

Посилання ПАТ КБ «Приватбанк» на те, що у зв`язку з окупацією території Автономної Республіки Крим він не може перевірити інформацію щодо спірних банківських договорів не є переконливими, оскільки договір банківського вкладу був укладений безпосередньо з ПАТ КБ «Приватбанк», як юридичною особою, а не його філією (кримською або будь-якою іншою). Відтак у відповідача повинна бути наявна вся необхідна інформація за вказаним договором.

Виходячи з того, що кошти вносились позивачем в Приватбанк, що підтверджується квитанцією (а.с. 16), договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк», як юридичною особою, а тому припинення діяльності відділення банку на окупованій території АР Крим, не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача за його вимогою.

Стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ «Приватбанк», отже згідно зі ст.ст. 526, 631, 651, 653, 1058,1075 ЦК України зобов`язання за договором має виконувати саме ПАТ КБ «Приватбанк», як юридична особа.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1, Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у вказаній справі майном позивача є грошові кошти.

З огляду на зазначене, власник рахунку мав легітимні очікування на видачу вкладу на його вимогу, тобто законні очікування щодо здійснення свого права власності.

Разом з тим, в порушення зазначених нормативних актів, вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», а також вимог ч.2 ст.27, ст.ст.57-59, 64 ЦПК України, ПАТ КБ «Приватбанк» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» не укладався зазначений договір депозитного вкладу, не відкривався рахунок за цим договором, не надходили грошові кошти до банку, як і доказів на підтвердження припинення відповідних зобов`язань у зв`язку з їх виконанням.

Посилання відповідача в своїх поясненнях на факт переведення боргу за депозитними договорами, в т.ч. за спірним договором, з первісного боржника - ПАТ КБ «Приватбанк» на нового боржника - ТОВ «ФК «Фінілон» на підставі договору про переведення боргу №б/н від 17.11.2014 р. (з урахуванням додаткової угоди до договору від 18.11.2014 р.), укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон», та електронного додатку №1 (перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування) до договору про переведення боргу від 17.11.2014 р. є неспроможними з огляду на відсутність згоди кредитора про таке переведення, як то передбачено ст. 520 ЦК України.

Вказаною статтею не визначено в якій саме формі має бути виражена згода кредитора, важливим фактором є лише підтвердження її наявності.

Отримання згоди від кредитора на заміну боржника пов`язано з тим, що для кредитора має вагоме значення, хто виконуватиме зобов`язання, адже різні боржники мають різну платоспроможність, сумлінність та інші індивідуальні характеристики, що прямо впливатиме не тільки на своєчасність, а й на ймовірність виконання зобов`язання.

Таким чином, оскільки кошти вносились позивачем у ПАТ КБ «Приватбанк», договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк», як юридичною особою, а тому припинення діяльності філії банку в АРК не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача за його вимогою, оскільки юридична особа повинна відповідати за зобов`язаннями своїх філій.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Період нарахування відсотків за депозитним договорам 1 місяць.

Також, оскільки банк повинен був повернути вклад, а не повернув вклад, належним способом захисту права у вказаній частині буде застосування ч. 5 ст. 1061 ЦК України, згідно якої проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав, що відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду України № 6-247цс14 від 28.01.2015 року.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або з іноземній валюті, які розмішені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Вкладник звертався до банку з вимогою повернути вклад, проте банк свої зобов`язання не виконав та у відзиві до позову представник відповідача посилається на положення ч. 6 ст. 5 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до якої визначено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію, оскільки договір банківського вкладу №SAMDN3092 укладений в місті Сімферополь АР Крим.

Статтею 55 Закону України «Про банки та і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом реголюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Згідно із ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

При цьому такі заперечення відповідача є необгрунтованими, оскільки договір було укладено із ПАТ КБ «Приватбанк» як юридичною особою, що зареєстрована, станом на час укладання договору за адресою: АДРЕСА_1 , та його діяльність регулюється нормативно-правовими актами України.

Позивач є власником наявних у нього на рахунку грошових коштів, як встановлено судом, і яке є непорушним в силу приписів ст. 41 Конституції України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань за договором вкладу.

З огляду на зазначене, суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що доводи позовної заяви знайшли своє підтвердження наявними доказами у справі, а відтак підлягає стягненню з відповідача грошові кошти у розмірі 47 512,90доларів США, яка складається з 20 000,00 доларів - сума вкладу за договором банківського вкладу, 27 512,90 доларів США - відсотки за договором.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача документально підтверджена сплачена сума судового збору - 10 510,00 грн.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 551, 1064, 1066, 1074 ЦК України, ст. ст. 12, 76, 81, 82, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про повернення банківського вкладу та відсотків за договором - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором депозитного вкладу від 12.05.2008 року № SAMDN3092 в розмірі 47 512,90 доларів США, з яких: 20 000,00 доларів - сума вкладу за договором банківського вкладу, 27 512,90 доларів США - відсотки за договором.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 10 510,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ЄРДПОУ: 14360570.

Суддя Г.О. Матійчук