Справа № 369/1689/21
Провадження №4-с/369/62/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

при секретарі Юзюк С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцької Алли Сергіївни, боржник Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», -

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вищевказаною скаргою, в якій просила суд визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцької Алли Сергіївни, яка полягає у невиконанні передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/2880/18 у виконавчому проваджені НОМЕР_2; зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцької Алли Сергіївни вжити всіх заходів щодо примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/2880/18 у виконавчому проваджені НОМЕР_2.

В обґрунтування скарги зазначила, що Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2019 року, зміненим постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 р., у цивільній справі №369/2880/18 стягнутий з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) борг за договором банківського вкладу в розмірі 5695,29 доларів США. Судові рішення набрали законної сили 12 березня 2020 року.

19 червня 2020 року Києво-Святошинським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист у цивільній справі №369/2880/18 про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 боргу за договором банківського вкладу в розмірі 5695,29 доларів США.

25 серпня 2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левіцькою Аллою Сергіївною відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 за виконавчим листом №369/2880/18, виданим 19 червня 2020 року Києво-Святошинським районним судам Київської області про стягнення з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 боргу за договором банківського вкладу в розмірі 5695,29 доларів США. У той же день державний виконавець винесла ще три постанови у виконавчому провадженні НОМЕР_2, а саме: про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження.

Проте скаржник вказує, що з дня відкриття виконавчого провадження, протягом більше п`яти місяців, державним виконавцем не було зроблено жодної виконавчої дії з примусового виконання судового рішення (крім винесення вищезазначених постанов), що підтверджується відсутністю інших виконавчих документів в Автоматизованій системі виконавчого провадження (реєстраційний номер виконавчого провадження: НОМЕР_2, ідентифікатор доступу: НОМЕР_3, режим доступу: https://asvpweb.miniust.gov.Ua/Y

ОСОБА_1 також вказує, що 24 грудня 2020 року рекомендованим поштовим відправленням №144 до Печерського районного відділу державної, виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) була подана заява про отримання інформації з виконавчого провадження № НОМЕР_2. Проте відповідь на звернення не надійшло.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 лютого 2021 року відкрито провадження в справі за скаргою ОСОБА_1 , боржник: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», суб`єкт оскарження: Державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левицька Анна Сергіївна на бездіяльність державного виконавця.

Суб`єкта, дії якого оскаржуються, зобов`язано подати суду оригінали матеріалів виконавчого провадження за НОМЕР_2 - для огляду у судовому засіданні та належно засвідчені копії цих матеріалів - для залучення до справи.

Заявник в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву в якій скаргу підтримала, просила суд задовольнити.

Державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Дослідивши матеріали скарги, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2019 року, зміненим постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 р., у цивільній справі №369/2880/18 стягнутий з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) борг за договором банківського вкладу в розмірі 5695,29 доларів США. Судові рішення набрали законної сили 12 березня 2020 року.

19 червня 2020 року Києво-Святошинським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист у цивільній справі №369/2880/18 про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 боргу за договором банківського вкладу в розмірі 5695,29 доларів США.

25 серпня 2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Левіцькою Аллою Сергіївною відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 за виконавчим листом №369/2880/18, виданим 19 червня 2020 року Києво-Святошинським районним судам Київської області про стягнення з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 боргу за договором банківського вкладу в розмірі 5695,29 доларів США. У той же день державний виконавець винесла ще три постанови у виконавчому провадженні НОМЕР_2, а саме: про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження.

Державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левицька А.С. вимоги Ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 лютого 2021 року не виконала, матеріали виконавчого НОМЕР_2 суду на неодноразові запити не надала, відтак суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів.

Згідно з положеннями ст.129 Конституції України обов`язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" №15729/07 від 05 липня 2012 року, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Розглядаючи справу №5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 червня 2013 року зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування законодавцем безумовного права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України згідно приписів ч. 1 ст. 18 ЦПК України (чинна редакція).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження". Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавця.

Згідно Закону України "Про виконавче провадження" (Закон № 1404-VIII), строк здійснення виконавчого провадження не передбачено, проте статтею 2 даного Закону унормовано здійснення виконавчого провадження з дотриманням розумності строків.

Хоча визначення поняття "розумності строків" Закон не містить, проте зволікання у вчиненні виконавчих дій не свідчить про дотримання зазначеного вище принципу.

Строки прийняття рішень виконавцями та вчинення виконавчих дій визначені статтею 13 Закон України "Про виконавче провадження" (Закон - № 1404-VIII) під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна. Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Як визначено ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII), виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Для здійснення заходів з виконання рішення суду, виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

При цьому, згідно п.3 ч. 3 вказаної норми, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Як визначено ч.8 ст.48 Закону, виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження; у подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Періодичність проведення таких перевірок чітко визначена Законом №1404-VIII, тобто такі перевірки не мають вчинятися державним виконавцем одноразово.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначені в статті 48 Закону №1404-VIII.

В силу ст. 52 Закону, виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом; інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Окрім того, як визначено ч.2 ст.52 Закону, виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Законом також визначено, що у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно (ч.5 відповідної норми).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно приписів ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін. Отже, для цілей ст.6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем не вжито всіх передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів примусового виконання рішень, чим порушено вимоги ст. 13,18, 48, 52 Закону України "Про виконавче провадження", а саме не дотримано строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій, неналежно та не здійснено перевірку майнового стану боржника.

Як зазначалося вище, рішення у справі про стягнення заборгованості з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» набрало законної сили 12 березня 2020 року, виконавче провадження відкрито 25 серпня 2020 року і на даний час судове рішення є невиконаним, суд дійшов висновку, що невиконання судового рішення протягом такого тривалого часу порушує основні засади виконавчого провадження - обов`язковості виконання рішень, розумності строків виконавчого провадження. Хоча закон і не містить поняття "розумності строків", проте зволікання у вчиненні виконавчих дій не свідчить про дотримання зазначеного вище принципу. Крім того, діяльність державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, це сукупність дій направлена на кінцевий результат - виконання судового рішення.

За наведених обставин та правових норм, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не проведено усіх можливих та необхідних дій щодо виконання рішення у даній справі вчасно та періодично. Неправомірна бездіяльність державного виконавця під час виконання виконавчого листа у цивільній справі №369/2880/18 про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 боргу за договором банківського вкладу в розмірі 5695,29 доларів США, порушує права стягувача на виконання рішення суду, яке гарантоване йому Конституцією України.

Така правова позиція також викладена у Постанові Верховного суду від 19 серпня 2019 року у справі №913/438/16.

Відповідно до ст. 74 Закону, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 11 Закону, державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснює сторонам їхні права і обов`язки.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Із зазначеного вище вбачається, що при виконанні своїх обов`язків з примусового виконання рішень суду органи державної виконавчої служби мають діяти в межах повноважень та у спосіб який передбачений законом, а саме Законом України «Про виконавче провадження».

З досліджених матеріалів скарги встановлено протиправну бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцької Алли Сергіївни щодо обов`язку здійснити контроль у виконавчому провадженні НОМЕР_2, яка призвела до порушення прав стягувача.

У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги скаржника щодо визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцької Алли Сергіївни, яка полягає у невиконанні передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/2880/18 у виконавчому проваджені НОМЕР_2 та зобов`язання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцької Алли Сергіївни вжити всіх заходів щодо примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/2880/18 у виконавчому поваджені НОМЕР_2.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.

Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

У Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1787/2011 від 02 січня 2011 року зазначено,що виконання рішень Європейського суду з прав людини відзначається існуванням основних системних недоліків, які викликають велику кількість повторюваних висновків щодо порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що серйозно підривають верховенство права.

Щодо України ці проблеми пов`язані, зокрема, з хронічним невиконанням рішень національних судів.

Крім того, за змістом Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов`язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З точки зору ст. 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30 червня 2009 року обов`язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Виходячи з викладеного вище, суд дійшов висновку про задоволення скарги.

Враховуючи та керуючись Конституцією України, ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст.2, 76-81, 450, 451 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцької Алли Сергіївни, боржник Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцької Алли Сергіївни, яка полягає у невиконанні передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/2880/18 у виконавчому проваджені НОМЕР_2

Зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцьку Аллу Сергіївну вжити всіх заходів щодо примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/2880/18 у виконавчому поваджені НОМЕР_2.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду виготовлено 7 червня 2021 року.

Суддя: І.О. Фінагеєва