Справа № 643/744/20
Провадження № 2/643/560/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2021 Московський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Горбунової Я.М., за участю секретаря Ускової Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Яковлєва Катерина Борисівна про визнання спадкового договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, адвокат Мякота О.Ю., звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним спадковий договір від 20.04.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яковлєвою К.Б.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_1 знайома з ОСОБА_2 більше 10 років, вони проживають в одному під`їзді, ОСОБА_1 допомагала ОСОБА_2 по господарству. З початку 2016 році через хронічні хвороби та похилий вік у ОСОБА_1 значно погіршився стан здоров`я, вона почала потребувати сторонньої допомоги. Так як дітей у ОСОБА_1 не має, вона погодилась на пропозицію ОСОБА_2 укласти спадковий договір, вважаючи що за цим договором буде отримувати від ОСОБА_2 допомогу у вигляді особистого догляду, приготування їжі, придбання продуктів харчування, тим самим вважала, що укладає договір довічного утримання. 20.04.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали спадковий договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яковлєвою К.Б., відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язалась виконувати встановлені договором розпорядження ОСОБА_1 , а саме сплачувати у встановлені строки комунальні платежі, а також вартість послуг з користування електроенергією та міським телефонним зв`язком, і в разі смерті ОСОБА_1 набуває право власності на належну їй на праві власності квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, при укладенні спадкового договору ОСОБА_1 в силу похилого віку, стану здоров`я, юридичної необізнаності помилилась щодо природи правочину та результату його укладення, оскільки вважала, що укладала саме договір довічного утримання, за яким буде отримувати необхідну їй допомогу, як матеріальну так і у вигляді особистого догляду. ОСОБА_1 потребувала стороннього догляду, у зв`язку з чим звернулась до Територіального центру соціальних послуг та 06.12.2019 року уклала договір, відповідно до якого соціальний працівник центру надавав їй дрібну побутову допомогу строком до 05.12.2020 року. ОСОБА_1 для отримання необхідної їй допомоги має намір укласти договір довічного утримання з іншою особою, однак позбавлена такої можливості оскільки на підставі укладеного спадкового договору її квартира знаходиться під забороною відчуження.

Представник відповідача - адвокат Гончаров Д.Ю. надав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що під час укладення спадкового договору з боку відчужувача дійсно мала місце помилка щодо обставин укладеного договору. Вказав, що ОСОБА_2 сумлінно виконує взяті на себе обов`язки за спадковим договором, сплачує у встановлені строки комунальні платежі, а також сплачує рахунки за електропостачання та телефонний зв`язок. Зважаючи на належне виконання набувачем взятих на себе обов`язків та відсутність підстав для звернення до суду з позовом про розірвання договору, оскільки сторони договору виклали вичерпний перелік підстав за яких можливе розірвання договору, а саме лише у разі невиконання набувачем взятих на себе обов`язків за цим договором він може бути розірваний судом на вимогу відчужувана, а також на вимогу набувача, у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувана, відчужувач звернувся до суду з позовом про визнання даного договору недійсним, який не містить належного та допустимого обґрунтування недійсності оскаржуваного договору.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Яковлєва К.Б. надала письмові пояснення по справі, в яких зазначила, що 20.04.2017 року нею був посвідчений спадковий договір укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . До моменту здійснення правочину, в порядку ст.44 ЗУ «Про нотаріат» нею було визначено обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які є сторонами по даній справі, була проведена перевірка цивільної правоздатності, а також був встановлений намір сторін вчинити певний правочин. Правочин був здійснений після того, коли кожна із сторін однаково зрозуміла значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчить особистий підпис обох сторін у договорі. Також сторонам були роз`яснені права та зобов`язання сторін спадкового договору, зазначені в ст. 1302-1308 Цивільного кодексу України. Крім того, при спілкуванні зі сторонами договору нею було встановлено, що сторони розуміють те, що відбувається, даний договір був прочитаний, були надані усні пояснення нотаріуса. Волевиявлення обох сторін підтверджуються поставленими сторонами підписами у даному спадковому договорі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позові та просили задовольнити. Зазначила, що ОСОБА_1 погодилась на укладення спадкового договору з ОСОБА_2 , однак вважала, що укладає договір довічного утримання, за яким буде отримувати необхідну їй допомогу, як матеріальну так і допомогу у догляді, таким чином помилилася щодо природи правочину. Позивачка хвора та має намір на отримання допомоги, а за умовами спадкового договору відповідачка лише оплачує комунальні платежі та послуги телефонного зв`язку. У зв`язку з чим позивачка була вимушена звернутися до соціальної служби для отримання допомоги.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_2 проживають в одному під`їзді, товаришували більше 10 років, раніше допомагала їй по господарству, доглядала доньку, гуляла з собакою, за що ОСОБА_2 їй платила. В подальшому вона уклала договір з ОСОБА_2 , за яким віддає їй свою квартира, а ОСОБА_2 повинна надавати їй допомогу. Договір підписувала у нотаріуса, але не читала його. Коли укладала договір мала намір щоб за нею доглядали, а коли повернулася додому зрозуміла, що за укладеним договором ОСОБА_2 буде лише сплачувати комунальні послуги. На даний час вона потребує стороннього догляду, який надають їй інші люди та племінник. Від ОСОБА_2 не бажає отримувати ніякої допомоги, а бажає розірвати договір. За комунальні послуги ОСОБА_2 сплачувала, більшої допомоги від неї і не очікувала, так як на момент укладення договору могла саме себе обслуговувати, а лише останні п`ять років потребує сторонньої допомоги.

Відповідач та її представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Відповідач зазначила, що умови спадкового договору виконує в повному обсязі, але ОСОБА_1 бажає отримувати більшу допомогу, ніж зазначено в договорі, так як соціальних послуг, які ОСОБА_1 отримує від Територіального центр соціальних послуг з кінця грудня 2019 не достатньо. Однак, від запропонованої нею допомоги ОСОБА_1 відмовляється, так як на даний час їх відносини погіршилися.

Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

20 квітня 2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали спадковий договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Яковлєвою К.Б., зареєстрований в реєстрі за № 244.

За умовами цього спадкового договору ОСОБА_2 зобов`язалася виконувати розпорядження ОСОБА_1 , що встановлені цим договором, і в разі її смерті набуває право власності на майно відчужувача ОСОБА_1 , а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності згідно свідоцтва про право власності.

Згідно п. 7 спадкового договору ОСОБА_2 зобов`язується виконувати розпорядження ОСОБА_1 , а саме сплачувати у встановлені строки комунальні платежі, а також вартість послуг з користування електроенергією та міським телефонним зв`язком.

Згідно п. 16 спадкового договору зміна умов договору та/або його розірвання відбувається згідно чинного законодавства.

У п. 17 спадкового договору зазначено, що в разі невиконання набувачем взятих на себе обов`язків за цим договором, договір може бути розірваний судом на вимогу відчужувана, а також на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувана.

Згідно п. 14 спадкового договору сторони у присутності нотаріуса до підписання цього договору стверджують, що одинаково розуміють природу цього договору та його правові наслідки; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не носить

характеру фіктивного та удаваного правочину; вони не обмежені в праві укладати правочин; вони не визнані в установленому порядку недієздатними (повністю або частково), не перебувають у хворобливому стані, не страждають в момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті, не перебувають під впливом лікарських, наркотичних засобів, психотропних речовин; вільне володіння українською мовою дозволяє кожному з них розуміти зміст цього договору; проект цього договору, складений нотаріусом з урахуванням умов, визначених сторонами, та умов, які є обов`язковими, ними прочитаний, зрозумілий і схвалений, правочин відповідає їх намірам, і заперечень щодо кожної з умов цього правочину у них немає.

У п. 15 спадкового договору зазначено, що сторони стверджують, що зміст цього договору, зміст зазначених у цьому договорі статей законодавства України їм зрозумілі, питань, які залишилися б нез`ясованими і незрозумілими для них немає.

Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства

Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визначення правочинів недійсними» визначено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення спадкового договору замість договору довічного утримання, - суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного спадкового договору та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі.

Лише у разі встановлення цих обставин правила частини першої статті 229 та статей 203 і 1302 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Допитана в судовому засіданні як свідок сусідка сторін по справі - ОСОБА_3 показала, що з ОСОБА_1 знайома з самого початку коли засилилася в будинок, в якому проживає вже 42 роки. Більш близько вони почали спілкуватися в 2019 році. Влітку 2019 року, зі слів ОСОБА_1 , їй стало відомо, що остання уклала спадковий договір з ОСОБА_2 . Крім того вона була присутня при розмові ОСОБА_1 з сусідкою, яка попрохала ОСОБА_1 показати спадковий договір. Коли вони оглядали договір ОСОБА_1 повідомила, що бажає розірвати його. В жовтні 2019 року ОСОБА_1 захворіла та стала потребувати постійного догляду, у зв`язку з чим вона частіше стала приходити до неї в гості та допомагала їй. Пізніше вона разом із сусідами ініціювали питання щодо отримання ОСОБА_1 допомоги в центрі соціальних послуг. ОСОБА_1 скаржилася на ОСОБА_2 , зазначала, що вона нікому не потрібна, що хоче розірвати договір, так як укладаючи договір вона розраховувала на отримання іншої користі. На яких умовах заключала спадковий договір ОСОБА_1 їй не повідомляла, лише зазначила, що договір вона підписувала не читаючи, і тільки влітку 2019 року, коли почала звертатися у різні служби вона зрозуміла його зміст, так як умови договору а ні нотаріус, а ні ОСОБА_2 їй не роз`яснювали.

Допитана в судовому засіданні як свідок сусідка сторін по справі - ОСОБА_4 показала, що з ОСОБА_1 знайома давно, останні рік - півтора разом із ОСОБА_3 надають їй допомогу. Їй відомо, що ОСОБА_1 спілкувалася з ОСОБА_2 .

Допитаний в судовому засіданні як свідок сусід сторін по справі - ОСОБА_5 показав, що з ОСОБА_1 знайомий з 2015 року. Інколи ОСОБА_1 зверталася до нього з проханням щось налагодити в квартирі, а до його дружини з проханням купити їй продукти за її кошти. В 2017 році у ОСОБА_1 значно погіршився стан здоров`я та бабусі - сусідки допомагали їй лікуватися. Останні два роки ОСОБА_1 часто скаржилася йому, що уклала договір, а ніякої допомоги не отримує. З договором він ознайомлений, але в його змісті не прописано про надання їй допомоги, а лише щодо сплати комунальних послуг. ОСОБА_1 зазначала, що її ошукали, укладаючи договір вона вважала, що укладає договір про утримання, за яким їй будуть надавати постійний догляд, їжу, ліки та просила допомогти їй звернутися до правоохоронних органів. П`ять років тому ОСОБА_1 рухалася нормально, але зараз потребує сторонньої допомоги, сама в змозі виходити лише на лавку біля під`їзду.

Допитана в судовому засіданні як свідок відповідач ОСОБА_2 підтвердила надані нею в судовому засіданні покази та пояснила, що з ОСОБА_1 знайомі з 2009 року, вона допомагала їй по господарству, за що отримувала гроші. Далі, через три з половиною роки домовилася з ОСОБА_1 , що через її похилий вік, вона більше не буде допомагати по господарству, для чого було запрошено іншу людину. Однак вони продовжували дружні стосунки, ОСОБА_1 була для них як член сім`ї, завжди їй допомагали, лікували, двічі відправляли до санаторію, купували подарунки та побутову техніку. Після того як стан здоров`я ОСОБА_1 після інсульту відновився, ОСОБА_1 сама запропонувала їй укласти саме спадковий договір. До цього позивачка неодноразово оформляла заповіти на ім`я своїх подруг, які потім сама і скасовувала, останній раз вона скасувала заповіт коли у неї був інсульт, посварившись з подругою. До червня 2017 року між нею та ОСОБА_1 не було ніяких конфліктів, вони піклувалися про неї як завжди, купували продукти харчування, поповнювали мобільний телефон, який їй і подарували, провели кабельне телебачення, за це кошти ніколи не брали. Клали її на лікування та купували ліки як до договору так і після. З червня 2017 року ОСОБА_1 стала відновлювати спілкування з племінником ОСОБА_6 , ходила до нотаріуса, хотіла відмовитися від договору, однак коли зрозуміла, що це не можливо, почала стверджувати що її обманули. ОСОБА_1 відмовилася від пропозиції обговорити інші умови та запропонувала розірвати договір, на що вона не погодилася. Після цього з її сторони були спроби надавати допомогу ОСОБА_1 , а саме її дочка носила їжу, але ОСОБА_1 її вигнала. Після сварки в 2019 році вона припинили спілкування з ОСОБА_1 , а умови договору виконує належним чином. При укладення договору ОСОБА_1 вважала, що їй буде достатньо послуг, які зазначені в договорі. Крім того, між нею та ОСОБА_1 була розмова в ході якої вона повідомила ОСОБА_1 , що не зможе сама їй готувати та допомагати, а може оплачувати таку людину, яка буде їй допомагати, але ОСОБА_1 відмовилася та зазначила, що сама в змозі це робити. Умови договору обговорювалися неодноразово і ОСОБА_1 бажала укласти саме спадковий договір. Крім того, до укладення договору ОСОБА_1 була на консультації у нотаріуса два рази.

Звертаючись до суду із позовом представник позивача посилалася на те, що ОСОБА_1 укладаючи оспорюваний спадковий договір та підписуючи його, вважала що підписує саме договір довічного утримання, за яким буде отримувати необхідну їй допомогу, як матеріальну так і у вигляді особистого догляду, тобто помилилася щодо правової природи спірного договору.

Однак, як пояснила в судовому засіданні сама ОСОБА_1 , на момент укладення договору вона сторонньої допомоги не потребувала, так як могла себе обслуговувати сама, більш ніж оплати комунальних послуг від ОСОБА_2 і не очікувала, так як знала, що ОСОБА_2 зайнята людина і їй самій допомагають сторонні люди по господарству. Допитані в судовому засіданні за клопотання позивача свідки підтверджують лише факт, що позивач останні роки потребує сторонньої допомоги, яку їй надають як сусіди так і робітники соціальної служби. Також свідки підтвердили той факт, що ОСОБА_1 через декілька років після укладення договору, перед своїм зверненням до суду, стала висловлювати думки щодо незадоволення тим, як ОСОБА_2 виконує умови договору, та відносно того, що вона раніше не розуміла на яких умовах уклала цей договір. Між тим, жоден з цих свідків не показав суду, що їм відомо про те, на яких саме умовах ОСОБА_1 планувала укласти договір з ОСОБА_2 і що саме ці умови не були покладені в основу договору.

Таким чином, наявні у матеріалах справи документи, а саме: свідоцтво про право власності на квартиру від 16.06.2000 р. видане на підставі рішення виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова від 16.05.2000 р., оспорюваний спадковий договір, медичні довідки про стан здоров`я позивача та виписки з історії хвороб ОСОБА_1 , договір про надання соціальних послуг від 06.12.2019 р., довідка Пенсійного фонду України про розмір пенсії ОСОБА_1 та покази свідків не підтверджують посилання позивача на помилку щодо правового характеру і наслідків для сторін спірного договору на момент його укладення. Жодних доказів, які підтверджували б наявність обставин, що обмежували позивачку у можливості розуміти значення і умови договору, а також потребу у зв`язку з віком чи станом здоров`я у догляді й сторонній допомозі, обману її відповідачкою, на момент укладення спадкового договору до суду не подано.

Договір з Територіальним центром надання соціальних послуг Московського району м. Харкова про надання соціальних послуг ОСОБА_1 від 06.12.2019 року та медичні довідки щодо стану здоров`я позивача хоча і свідчать про те, що ОСОБА_1 потребує сторонньої допомоги за своїм віком та стану здоров`я, але ці докази у сукупності з іншими дослідженими та оціненими доказами не спростовують висновків суду, що ОСОБА_7 , якій нотаріусом роз`яснювалися умови та наслідки укладення спадкового договору, помилялася щодо природи даного договору.

Суд не бере до уваги показів свідків про те, що ОСОБА_1 хотіла укласти саме договір довічного утримання, оскільки ці обставини стали їм відомі зі слів самої позивачки після укладення договору, перед зверненням до суду з цим позовом.

В матеріалах справи немає будь-яких інших доказів, які підтверджують укладення договору довічного утримання між сторонами.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 не довела, що на момент укладення оспорюваного спадкового договору вона помилялася щодо правової природи укладеного нею правочину та існували обставини, які зумовлюють визнання його недійсним, оскільки, укладаючи цей договір, вона усвідомлювала його істотні умови і правові наслідки його укладення. Зміна свого рішення або ставлення до його наслідків в результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому, тобто після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки станом на момент укладення оспорюваного правочину.

Суд виходить з того, що підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації.

Так, ОСОБА_1 змінила наміри щодо розпорядження належною їй квартирою на випадок своєї смерті після укладення спадкового договору, що не може свідчити про помилку щодо правової природи договору під час укладення такого правочину. Позивач під час розгляду справи не довела належними та допустимими доказами, що, укладаючи спадковий договір, вважала, що нею укладено договір довічного утримання, з позовом про визнання його недійсним звернулася лише у 2020 році.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Яковлєва Катерина Борисівна про визнання спадкового договору недійсним слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Яковлєва Катерина Борисівна, АДРЕСА_5 .

Суддя - Я.М. Горбунова