Ухвала

Іменем України

07 червня 2021 року

м. Київ

справа № 755/25532/14-ц

провадження № 61- 9110ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року у справі за заявою акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за заявою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк» ) звернулось до Дніпровського районного суду міста Києва з заявою про видачу виконавчого листа на підставі рішення Третейського суду при Асоціації українських банків від 20травня 2014 року усправі № 744/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2014 року заяву було задоволено та видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 травня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 332 965, 11 грн, а також витрати пов`язані з розглядом справи у третейському суді усумі 3 729, 65 грн та 243, 60 грн судового збору.

У лютому 2020 року представник акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») звернувся до суду з заявою, в якій просив замінити стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк» у виконавчому провадженні по цивільній справі № 755/25532/14-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з переходом до АТ «Альфа-Банк» прав кредитора за кредитним договором від 12 червня 2008 року № 44.29-48-789/А.

Заяву обґрунтовував тим, що 26 квітня 2018 року загальними зборами акціонерів було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з публічного на приватне та про зміну найменування (назви) банку з ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Укрсоцбанк», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Укрсоцбанк». 10 вересня 2019 року загальними борами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення № 3/2019про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», яке згідно з передавальним актом є правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені в передавальному акті та виникають з 15 жовтня 2019 року. Таким чином, з 15 жовтня 2019 року АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступника набуло всіх прав з переданими йому актами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), також набуло обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданим зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

Відтак, АТ «Альфа-Банк» є кредитором за кредитним договором № 44.29-48-789/А від 12 червня 2008 року, що укладений між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , тому відповідно є правонаступником первісного стягувача у справі № 755/25532/14-ц.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року заяву АТ «Альфа-Банк» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.

Замінено стягувача ПАТ«Укрсоцбанк» його правонаступником АТ«Альфа-Банк» у виконавчому листі № 755/25532/14-ц, виданомуДніпровським районним судом містаКиєва 03 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту в сумі 332 965, 11 грн, а також витрат, пов`язаних з розглядом справи в третейському суді, в сумі 3 729, 65 грн та 243, 60 грн судового збору.

Не погодившись з рішенням районного суду, ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу.

В апеляційній скарзі зазначав, що 14 серпня 2015 року було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого відповідно до ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2014 року про стягнення з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту в сумі 332 965, 11 грн. 26 грудня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з пропущенням встановленого законом строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. ОСОБА_1 вказав, що 27 жовтня 2020 року виконавче провадження було неправомірно відновлено, що встановлено за результатами позапланової перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бурка А. М. під час здійснення виконавчого провадження № 63431247, оскільки річний термін пред`явлення виконавчого листа тривав до 26 грудня 2017 року, тому сплив, проте заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання до суду стягувачем не подавалась.

ОСОБА_1 стверджував, що суд першої інстанції не врахував обставин справи і дійшов помилкового висновку про заміну сторони стягувача у закінченому виконавчому провадженні. На думку заявника, суд не врахував, що повернення виконавчого документа стягувачеві 26 грудня 2016 року у зв`язку з тим, що транспортний засіб боржника, розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлений протягом року з дня оголошення розшуку, є підставою для закінчення виконавчого провадження згідно з п. 6 ч. 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» внаслідок закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, тобто у стягувана не залишилось права на пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки вже сплив термін, протягом якого повинен був бути пред`явлений виконавчий документ до виконання, та відповідно зняття арешту передбачено ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Також ОСОБА_1 звертав увагу на те, що 26 грудня 2017 року закінчився річний термін пред`явлення виконавчого листа до виконання, тому у стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на момент постановлення оскаржуваної ухвали не було права на пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому і не було підстав для заміни стягувача у закінченому виконавчому проваджені.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року залишено без змін.

28 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року, у якій просив скасувати оскаржувані рішення, а також подав клопотання про зупинення дії ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року до закінчення розгляду справи у касаційному порядку.

Підставами для скасування оскаржених судових рішень заявник вказує порушення судами норм процесуального права та застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 815/5279/13-а. Заявник вказує, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли помилкового висновку стосовно можливості заміни сторони виконавчого провадження у закінченому виконавчому провадженні.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Судами встановлено, що згідно зі статутом АТ «Укрсоцбанк» загальними зборами акціонерів від 26 квітня 2018 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з публічного на приватне та про зміну найменування (назви) банку з ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Укрсоцбанк». АТ «Укрсоцбанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" та єдиним акціонером АТ "Укрсоцбанк" було затверджено рішення про реорганізацію АТ "Укрсоцбанк" шляхом приєднання до АТ "Альфа-Банк".

Згідно з рішенням від 15 жовтня 2019 року № 5/2019 єдиного акціонера АТ "Укрсоцбанк" було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ "Укрсоцбанк", які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ "Альфа-Банк" з дати, визначеної у передавальному акті, тобто з 15 жовтня 2019 року.

Протоколом позачергових загальних зборів акціонерів АТ "Альфа-Банк" від 15 жовтня 2019 року № 4/2019 було вирішено затвердити передавальний акт (п. 2.1 протоколу).

15 жовтня 2019 року відповідно до пп. "г" п. 11 ч. 4 ст. 1 Закону України "Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків", п. п. 3.1, 5.3 постанови Правління НБУ від 27 червня 2008 року № 189 "Про затвердження положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників" було затверджено передавальний акт, згідно з яким АТ "Альфа-Банк" у порядку правонаступництва набуло всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набуло обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

Відповідно до п. 1 передавального акту від 15 жовтня 2019 року внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ "Укрсоцбанк" правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ "Альфа-Банк". Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ "Укрсоцбанк" виникає у АТ "Альфа-Банк" з дати затвердження цього передавального акту загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" та рішенням єдиного акціонера АТ "Укрсоцбанк", а саме з 15 жовтня 2019 року.

03 грудня 2019 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи АТ "Укрсоцбанк", особою-правонаступником є АТ "Альфа-Банк".

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва, а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України з урахуванням положень статті 55 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну сторони.

За змістом статті 442 ЦПК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

У разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Отже, підставою для заміни сторони, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Ч. 1 ст. 442 ЦПК України встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина 5 статті 442 ЦПК України).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року, заяву АТ «Альфа-Банк» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено, замінено стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» його правонаступником АТ «Альфа-Банк» увиконавчому листі № 755/25532/14-ц.

Таким чином, судом першої інстанції було замінено саме стягувача у виконавчому листі, а не сторону виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статей 55, 442 ЦПК України.

Встановивши, що обов`язки кредитора перейшли від ПАТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк» і відповідно АТ «Альфа-Банк» є правонаступником прав і обов`язків ПАТ «Укрсоцбанк» в частині виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 12 червня 2008 року № 44.29-48-789/А, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення заяви про заміну стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» його правонаступником АТ «Альфа-Банк».

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність оскаржених рішень.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Оскільки правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2021 року у справі за заявою акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за заявою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков