Постанова

Іменем України

28 січня 2021 року

м. Київ

справа № 589/4678/17

провадження № 61-17491св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2019 року у складі судді Євдокімової О. П. та постанову Сумського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Кононенко О. Ю., Криворотенка В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», після перейменування АТ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 травня 2008 року у розмірі 17 800, 99 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 16 травня 2008 року уклало з ОСОБА_1 договір № б/н, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, оскільки підписала анкету-заяву про приєднання до умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку.

Позичальник зобов`язалася здійснити погашення заборгованості за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. У порушення умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 14 вересня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 17 800,99 грн, з яких заборгованість за кредитом 6 176, 41 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 4 113, 51 грн, заборгованість за пенею 6 187, 21 грн, штраф (фіксована частина) 500, 00 грн, штраф (процентна ставка) 823, 86 грн.

Враховуючи наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило позов задовольнити.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 погасила заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 травня 2008 року в повному обсязі. Позивач не довів, що заборгованість, яку він просив стягнути з ОСОБА_1 , виникла внаслідок неналежного виконання нею умов кредитного договору № б/н від 16 травня 2008 року. Банк не звертався до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором № SAMDNFF16 від 11 січня 2014 року. Позивач не довів, що картка № НОМЕР_1 з терміном дії до листопада 2017 року була видана саме відповідачу.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги зазначало, що судами першої та апеляційної інстанції взято до уваги неналежні докази та не досліджені умови кредитного договору.

Належними доказами на підтвердження погашення відповідачем заборгованості в повному обсязі може бути виписка по рахунку або довідка банку про відсутність заборгованості.

Роздруківка руху коштів по рахунку відповідача є неналежним доказом на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до виписки по рахунку відповідача, її заборгованість виникла у зв`язку з невиконанням зобов`язання за послугою «оплата частинами», оформлення якої можливе лише за допомогою кредитної картки клієнта з правильним введенням пін-коду.

Оскільки відповідач не погашала заборгованість за послугою «оплата частинами» самостійно, її погашення відбувалося в результаті списання коштів із кредитного рахунку позичальника, а потім на вказану суму нараховувалися проценти та неустойка.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з Шосткинського міськрайонного суду Сумської області.

22 жовтня 2019 року справа № 589/4678/17 надійшла до Верховного Суду.

ОСОБА_1 направила відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що згідно анкети-заяви позичальника № б/н від 16 травня 2008 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок і отримала картку універсальну № НОМЕР_2 з терміном дії до травня 2016 року.

Відповідно кредитної історії ОСОБА_1 , сформованої 31 жовтня 2016 року, кредит було погашено в повному обсязі 04 травня 2016 року.

З наданих до суду позивачем роздруківок зі сторінок «приват 24 Ваш живий інтернет-банк» вбачається, що 04 травня 2016 року о 8:26 год договір розірвано, заборгованість відсутня.

Відповідно до наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за договором від 16 травня 2008 року станом на 14 вересня 2017 року, у період з 01 червня 2012 року по 04 травня 2016 року відповідач користувалась карткою № НОМЕР_2 і станом на 04 травня 2016 року заборгованість повністю погашена, кредитний договір розірвано.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Звертаючись до суду з позовом, банк як на підставу позовних вимог посилався на неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, який було укладено шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також необхідність стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсоткам за користування кредитними коштами, а також штрафних санкцій, визначених відповідно до вказаних Умов та правил, а також Тарифів банку.

Також позивач зазначав, що за згодою відповідача ОСОБА_1 13 квітня 2016 року банком їй було підключено сервіс «Миттєва розстрочка» під час телефонної розмови та видана нова кредитна карта № НОМЕР_3 .

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

ПАТ КБ «ПриватБанк» під час розгляду справи не надало належні і допустимі докази на підтвердження надання відповідачем згоди на підключення сервісу «Миттєва розстрочка» за попередньо розірваним договором та отримання ОСОБА_1 кредитної картки № НОМЕР_3 .

Встановивши, що ОСОБА_1 у повному обсязі погасила заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 травня 2008 року, а АТ КБ «ПриватБанк» за допомогою належних і допустимих доказів не довело, що сума боргу у 17 800, 99 грн виникла у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за зазначеним договором, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що заборгованість ОСОБА_1 перед банком виникла у зв`язку з невиконанням зобов`язання за послугою «оплата частинами» з огляду на те, що відповідно до частини другої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Разом з тим, ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з позовом, не посилалося на вказані обставини як на підставу позовних вимог.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 травня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков