Справа № 2-710/11
Провадження № 4-с/758/93/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року суддя Подільського районного суду м. Києва Анохін А.М., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 про визнання дій приватного виконавця протиправними, визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2020 ВП № 61110130, постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 29.01.2020 ВП № 61110130, постанови про арешт коштів боржника від 29.01.2020 ВП № 61110130 та постанови про арешт майна боржника 29.01.2020 ВП № 61110130, заінтересовані особи - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський Анатолій Миколайович, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2020 року заявник звернувся зі скаргою до суду.

18 лютого 2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Корніловій Ж.О.

Відповідно до ч. 7 ст. 33 ЦПК України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ.

21 вересня 2020 року згідно розпорядження та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Гребенюк В.В.

18 січня 2021 року згідно розпорядження та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Анохіну А.М.

Суддя вважає, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно до ч.1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Розділом VII та ст. 447 ЦПК України не визначено, яка за формою та змістом має бути скарга на рішення, дії або бездіяльність державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Єдиною статтею ЦПК України, яка визначає форму та зміст заяви є стаття 175 ЦПК України, в якій визначено форму та зміст позовної заяви.

Оскільки в розділі VII ЦПК України не визначено форму та зміст скарги, слід застосувати аналогію права на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України, де передбачено наступне: якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Як вбачається з прохальної частини скарги, ОСОБА_1 просить суд:

-визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. щодо відкриття виконавчого провадження 29.01.2020 ВП № 61110130;

-скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2020 ВП № 61110130;

-визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. щодо стягнення з боржника основної винагороди від 29.01.2020 ВП № 61110130;

-скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 29.01.2020 ВП № 61110130;

-визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. щодо арешту коштів боржника у ВП № 61110130;

-скасувати постанову про арешт коштів боржника від 29.01.2020 ВП № 61110130;

-визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. щодо арешту майна боржника у ВП № 61110130;

-скасувати постанову про арешт майна боржника від 29.01.2020 ВП № 61110130.

Тобто, предметом оскарження є дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. в частині прийняття постанов про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2020 ВП № 61110130, про стягнення з боржника основної винагороди від 29.01.2020 ВП № 61110130, про арешт коштів боржника від 29.01.2020 ВП № 61110130 та про арешт майна боржника 29.01.2020 ВП № 61110130.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII та зміни до ЦПК України, внесені відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

На спірні правовідносини поширюється саме Закон № 1404-VIII, згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404 VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №766/740/17-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №927/769/16.

Відповідно до ч. 4 ст. 188 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, скарга підлягає поверненню, оскільки заявлені вимоги належить розглядати в порядку різного судочинства.

На підставі викладеного і керуючись ст. 10, 19, 185, 188, 447, 448 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання дій приватного виконавця протиправними, визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2020 ВП № 61110130, постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 29.01.2020 ВП № 61110130, постанови про арешт коштів боржника від 29.01.2020 ВП № 61110130 та постанови про арешт майна боржника 29.01.2020 ВП № 61110130, заінтересовані особи - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський Анатолій Миколайович, Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» - повернути.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Подільський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.М.Анохін