ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/219/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/7376/19 Категорія: на ухвалу Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що позивач повторно не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, та не подав заяви про розгляд справи за його відсутності з урахуванням того, що така неявка перешкоджає розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, поставлену судом з порушенням норм процесуального права, просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він, як позивач, завжди повідомляв суду про причини своєї неявки. Звертає увагу, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано норми пункту 2 частини 3 статті 223 ЦПК України, згідно якої, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. У поданій заяві від 17.06.2020 року про відкладення розгляду справи ним зазначено, що суд не позбавлений права застосувати вимоги п. 2. ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

Крім того, позивач просив в порядку вимог ч. 10 ст. 262 ЦПК України постановити окрему ухвалу суду, так як судом нижчої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: вимоги пунктів 1, 4 частини сьомої статті 56 Закону України №1402-VIII від 02.06.2016 (не було дотримано засад і правил судочинства внаслідок чого позивач отримав процесуальний документ, що не посвідчений в установленому порядку; здійснено незрозуміле затримання термінів у виготовленні та оприлюдненні рішення суду; представники відповідачів не мали належних повноважень для участі в розгляді).

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області вказує, що з моменту відкриття провадження у справі та до постановлення ухвали Придніпровським районним судом м. Черкаси від 03.11.2020 року минуло більше року.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, однак, у судові засідання по справі не з`являвся. Коли повідомляв про поважність причин неявки, то обставини, які вказані ним в його заявах не обґрунтовують поважність причин його неявки, жодних клопотань, заяв, щодо можливості розгляду справи за його відсутності не було надано.

Вказує, що п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України визначено, що навіть у разі неявки учасника справи (яким є ОСОБА_1 ) у судове засідання з поважних причин, відкласти розгляд можливо лише один раз. Отже, повторна неявка у судове засідання позивача має наслідком залишення позову без розгляду, незважаючи на причини з яких вона була допущена.

Також своїм правом на подання відзиву скористався відповідач Пенсійний фонд України, в обґрунтування якого вказав, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав: неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Частиною п`ятою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналізуючи зміст зазначених норм процесуального закону, слід дійти висновку, що причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, а обов`язковими умовами для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.09.2019 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подачу його позову до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Відкрито провадження по цивільній справі, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Підготовче засіданні призначене в режимі відеоконференції з Тальнівським районним судом Черкаської області на 15.30 год. 16.10.2019 року.

16.10.2019 року на електронну адресу Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання позивача, подане в порядку вимог ст. 223 ЦПК України про відкладення розгляду справи. В клопотанні позивач повідомив суд про те, що він не може прибути в судове засідання, оскільки відповідачі створюють йому умови, відповідно до яких позбавляють його будь-яких засобів до існування, штучно перешкоджають у використанні його права на доступ до суду. Внаслідок протиправних дій відповідачів він позбавлений фінансових можливостей прибути до Тальнівського районного суду Черкаської області для участі в судовому засіданні режимі відео конференції, так як проживає в іншому населеному пункті с. Соколівочка, що розташоване на відстані близько 8 км. в одну сторону. Враховуючи обставини справи, скрутне матеріальне становище в якому перебуває позивач з винних дій відповідачів, для забезпечення основоположних норм права (особистої участі в судовому засіданні), просив суд відкласти проведення судового засідання до здійснення хоча б часткових розрахунків із заборгованості по виплаті заробітної плати Головним управлінням Пенсійного фонду України у Черкаській області, що належить позивачу з метою надання можливості для його особистої участі в судовому засіданні в режимі відео конференції в Тальнівському районному суді.

Аналогічні заяви були подані позивачем 25.11.2019 року, 16.01.2020 року, 03.03.2020 року, 07.04.2020 року, 26.05.2020 року, 17.06.2020 року, 07.09.2020 року, 30.09.2020 року та 02.11.2020 року, у зв`язку із чим розгляд справи відкладався судом першої інстанції неодноразово.

Ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.06.2020 року закрито підготовче провадження у справі.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, державиучасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 20 червня 2019 року у справі № 522/7428/15, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 27 березня 2020 року у справі № 522/22303/14-ц.

Як видно із матеріалів справи, позивачем неодноразово подавалися заяви про відкладення розгляду справи, які мотивовані скрутним фінансовим становищем та неможливістю прибути у зв`язку з даними обставинами до Тальнівського районного суду Черкаської області.

Судом першої інстанції при залишенні без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , крім іншого зазначено, що ним не подано заяву про розгляду справи за його відсутності та що його неявка перешкоджає розгляду справи по суті.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що у клопотаннях про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 від 17.06.2020 року, 07.09.2020 року, 30.09.2020 року, 02.11.2020 року позивачем вказано, що суд не позбавлений права застосувати вимоги п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Зважаючи на викладене, колегія суддів доходить висновку, що у поданих клопотаннях позивач не заперечував про розгляд справи у його відсутність.

Матеріали справи не містять відомостей, що суд першої інстанції визнав потрібним, щоб позивач, який подав заяву про розгляд справи за його відсутності, дав особисті пояснення.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , а не розгляду справи по суті на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Вимога апеляційної скарги про винесення окремої ухвали відносно судді першої інстанції ОСОБА_2 внаслідок допущення ним порушень під час розгляду справи не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини першої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення (частина десята статті 262 ЦПК України)

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення норм матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

Вимоги заявника про постановлення окремої ухвали не підлягають задоволенню, оскільки судом апеляційної інстанції не виявлено порушень законодавства та недоліків під час розгляду цієї справи, які б давали підстави для винесення такої ухвали.

Інші вимоги апеляційної скарги перевірені судом апеляційної інстанції, однак також задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до постановлення незаконної ухвали, що в силу статті 379 ЦПК України є підставою для її скасування та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 листопада 2020 року скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2021 року.

Судді: Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков

С.І. Бондаренко