ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3647/21 Справа № 206/927/19 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2021 року у справі за заявою представника позивача - адвоката Гусакової Оксани Борисівни про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2021 року у задоволенні заяви представника позивача адвоката Гусакової О.Б. про прийняття додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя відмовлено /а.с. 155-158/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення про стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн., посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою /а.с. 162-165/.

ОСОБА_2 своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що зі сторони позивача не було надано жодного належного доказу, який би свідчив про отримання гонорару у заявленому розмірі, а саме: квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку, посвідчення про відрядження. Також, зі сторони позивача, не було долучено детального розрахунку всіх правових витрат та детального опису всіх робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (кількість витраченого адвокатом часу, вартість вчинення конкретної послуги, тощо), а також виходив з того, що розмір витрат є завищеним та неспівмірним.

Однак, колегія суддів з вказаними висновками суду не може погодитись в повній мірі виходячи з наступного.

Щодо стосується неналежної форми квитанції про оплату витрат на професійну правову допомогу.

Відповідно до положень статті 14 Податкового кодексу України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні від 29 грудня 2017 року № 148, затверджене постановою Правління Національного банку України, на яке посилається заявник, не визначає порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюється на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Тобто, аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Статтею 137 ЦПК України також не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на послуги адвоката.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 (провадження № К/9901/32645/19).

Що стосується підтвердження витрат на професійну правову допомогу.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК україни судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. п. 7, 48 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача ОСОБА_1 у даній справі захищає адвокат Гусакова О.Б. на підставі договору № 5 про надання правової допомоги від 23.01.2019 року (а.с. 11-12, 147).

Згідно п. 3 Договору вартість гонорару за договором становить 1 500 грн. за одну годину, але не більше 20 000 грн., які сплачуються частинами в наступному порядку: - 10 000 грн. в день укладання договору; - 10 000 грн. протягом 5 днів з моменту прийняття рішення першої інстанції.

Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт від 01.02.2019 року за договором № 5 про надання правової допомоги від 23.01.2019 року, адвокатом були виконані роботи: - консультування щодо порушених прав клієнта 30 хв.; виконання усного аналізу спору та документів 1 год. 30 хв.; підготовка позову до суду з додатками 5 год., разом: 7 год. Сторони підтвердили, що роботи за договором були здійснені на суму 10 500 грн. (а.с. 15, 148).

Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт від 16.12.2020 року за договором № 5 про надання правової допомоги від 23.01.2019 року, адвокатом були виконані роботи: - здійснено представництво інтересів клієнта в суді: подано клопотання про об`єднання позовних вимог в одне провадження від 15.04.2019 року; подано клопотання про зупинення справи від 30.03.2020 року; подано клопотання про поновлення провадження у цивільній справі від 09.10.2020 року; подано клопотання про долучення доказів від 22.10.2020 року; подано заяву від 22.10.2020 року; подано повідомлення від 03.12.2020 року; прийнято участь в судових засіданнях в інтересах клієнта 28.03.19, 16.05.19, 02.03.20, 08.04.20, 23.11.20, разом: 7 год. Сторони підтвердили, що роботи за договором були здійснені на суму 10 500 грн. (а.с. 150).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 4 від 23.01.2019 року ОСОБА_1 здійснила передплату за договором № 5 від 23.01.2019р. в сумі 10 000 грн. (а.с. 14, 148).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 87 від 16.12.2020 року ОСОБА_1 здійснила оплату за договором № 5 від 23.01.2019р. в сумі 10 000 грн. (а.с. 151).

Також, в матеріалах справи наявна копія ордеру серія ДП № 2201/032 від 23.01.2019 року (а.с. 13), копія посвідчення № 1190 та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3585 (а.с. 16-17)

Таким чином, витрати понесені позивачем на правничу допомогу у загальному розмірі заявленому позивачем складають 20 000 грн., що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.

Однак, як вірно зауважено судом першої інстанції, що акт прийому-передачі виконаних робіт від 16.12.2020 року за договором № 5 про надання правової допомоги від 23.01.2019 року, містить серед переліку робіть участь адвоката в судовому засіданні 08.04.2020, при цьому фактично 08.04.2020 представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання взагалі не з`явилась, таким чином, колегія суддів вважає, що це є підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу на суму 1 500 грн, що дорівнює 1 год. Роботи адвоката згідно договору.

З врахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, доведеність понесення нею витрат на професійну правничу допомогу відповідними доказами, а також обставину, яка є підставою для зменшення розміру вказаних витрат, колегія суддів вважає, що слід стягнути з відповідача по справі на користь позивача по справі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 500 грн.

Суд першої інстанції вищевикладеного не врахував та прийшов до помилкового висновку щодо відмови у задоволенні заяви представника позивача адвоката Гусакової О.Б. про прийняття додаткового рішення, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2021 року скасувати.

Заяву представника позивача адвоката Гусакової О.Б. про прийняття додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 500 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров