Справа № 308/5388/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

під головуванням судді Іванова А.П.

при секретарі Єфремовій М.Й.

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки Овсепян К.А.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача Шкорки І.М.

представника третьої особи Шатрова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

05 червня 2020 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила позбавити його батьківських прав відносно малолітньої дитини, сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 01 серпня 2015 року вона з відповідачем уклала шлюб, зареєстрований Холмківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області за активом записом № 31. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина, син ОСОБА_7 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області зроблено актовий запис № 95. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 листопада 2017 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний. Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2019 року з відповідача на її користь на утримання дитини - ОСОБА_7 стягнуто аліменти у розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення останнім повноліття. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 припинив виконувати покладені на нього батьківські обов`язки. Понад два роки ОСОБА_3 не забезпечує дитині необхідного харчування, не піклується про здоров`я дитини, не цікавиться станом його здоров`я, не займається вихованням такого, не приводе дитину до дитячого садочка та не забирає його звідти, з 2017 року лише двічі намагався поспілкуватись з дитиною, але в цей час можливо був в стані наркотичного сп`яніння. Відповідач притягався до адміністративної відповідальності за незаконне зберігання наркотиків. Під час перебування в шлюбі часто поведінка відповідача була неадекватно, що і стало причиною розлучення. Крім того він спричиняв їй тілесні ушкодження та притягався до кримінальної відповідальності за крадіжку. Має заборгованість по сплаті аліментів. Все вищенаведене свідчить, на її думку, про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, і тому його слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини, сина ОСОБА_7 .

В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що була одружена з відповідачем, за час перебування у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився спільний син ОСОБА_7 . Шлюбне життя з відповідачем виявилось невдалим, оскільки відповідач зловживав наркотиками, бив її, і тому шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, має заборгованість зі сплати аліментів. Наразі вихованням дитини займається вона та її теперішній чоловік ОСОБА_8 . Вона могла б давати дитину відповідачеві для спілкування і побачень, але при умові, що відповідач здасть тест на наркотики і підтвердить, що він не в стані наркотичного сп`яніння і не є наркозалежним, але відповідач відмовляється це зробити.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Овсепян К.А. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини, сина ОСОБА_7 .

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив, що між ним та позивачкою погані стосунки. З огляду на це вона не дозволяє йому бачитись з дитиною, мотивуючи це тим, що він вживає наркотики, вимагає від нього тест на наркотики, що на його думку є безпідставним. Він давно не бачився з сином, але хоче брати участь в його вихованні та житті. Заборгованість зі сплати аліментів погасив майже повністю. Просив суд не позбавляти його батьківських прав відносно малолітньої дитини, сина ОСОБА_7 .

Представник відповідача адвокат Шкорка І.М. позицію свого довірителя підтримав. Вважає, що законні підстави для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини, сина ОСОБА_7 , відсутні.

Представник третьої особи Шатров В.В. позовні вимоги підтримав, пояснив, що служба у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області надала свій висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини, сина ОСОБА_7 .

Суд, вислухавши сторони, представників таких, свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , дослідивши надані докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з свідоцтва про народження НОМЕР_1 (а.с. 10) ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблено актовий запис № 95, його батьком записаний ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_11 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 листопада 2017 року (а.с. 11-12) шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 розірвано.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2019 року (а.с. 13-16) з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуті аліменти у розмірі 2000 гривень щомісячно. Із рішення видно, що ОСОБА_11 заявляла позовну вимогу про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини, сина ОСОБА_7 , але така вимога за її заявою була залишена судом без розгляду.

Згідно з довідки від 05 березня 2020 року за № 4393 (а.с. 18) та акту про фактичне проживання без реєстрації від 05 березня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації.

Згідно характеристики (а.с. 17) ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_12 разом виховують і піклуються про дитину ОСОБА_7 . В свою чергу батько дитини ОСОБА_3 з часу проживання родини « ОСОБА_1 » за адресою АДРЕСА_1 до дитини не приходить, не видно, щоб він гуляв з дитиною та брав участь у вихованні дитини.

Із довідки №45 від 11 березня 2020 року (а.с. 20) видно, що ОСОБА_7 відвідує заклад дошкільної освіти №38 м. Ужгорода. Оплата за харчування здійснюється регулярно.

З психолого-педагогічної характеристики на дитину ОСОБА_7 , наданої ЗДО №38 загального розвитку, за № 46 від 13 березня 2020 року (а.с. 21) вихованням дитини займається мати - ОСОБА_1 . Батько жодного разу не приводив дитину в дитячий садочок і не забирав.

Згідно з протоколу психологічного обстеження дитини, наданого Українською спілкою психотерапевтів від 25 травня 2020 року (а.с. 22) образ біологічного батька дитини ОСОБА_7 витіснений з реальності.

Згідно з довідки відділу реєстрації місця проживання від 06 травня 2016 року (а.с. 24) ОСОБА_7 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Із постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 грудня 2018 року (а.с. 31) видно, що за незаконне зберігання наркотичної речовини - канабісу відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно з довідки-характеристики відділу превенції Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області (а.с. 34) ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 характеризується негативно. Неодноразово потрапляв в поле зору працівників правоохоронних органів.

Із талону повідомлення №2544 (а.с. 35) та повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви (а.с. 36), витягу із кримінального провадження №0002798 (а.с. 37) видно, що до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області із заявою зверталась ОСОБА_11 , яка просила прийняти міри до свого чоловіка ОСОБА_3 , який 28.09.2017 року, перебуваючи в дитячій лікарні, наніс ОСОБА_11 тілесні ушкодження.

Із витягу з кримінального провадження №0003633 (а.с. 38-39) від 15 листопада 2019 року видно, що ОСОБА_3 12 листопада 2019 року здійснив крадіжку ноутбука. Кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 185 КК України призначена до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 06 лютого 2019 року за ухвалою суду (а.с. 40).

Із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів (а.с. 41) по виконанню виконавчого листа №308/14374/18 від 27 листопада 2019 року (а.с. 42) видно, що ОСОБА_3 станом на 31 травня 2020 року має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 35290,32 гривень.

Із постанов державного виконавця (а.с. 43-46) видно, що на ОСОБА_3 як боржника встановлені тимчасові обмеження у правах, до погашення заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу №308/14374/18 від 27 листопада 2019 року.

Згідно висновку органу опіки і піклування №606/34-34 від 10 грудня 2018 року (а.с. ) виконавчий комітет Ужгородської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини, сина ОСОБА_7 .

Згідно з висновку органу опіки і піклування №461/23/02-19 від 07 липня 2020 року (а.с. 47) виконавчий комітет Ужгородської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини, сина ОСОБА_7 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , рідна мати позивачки ОСОБА_1 , пояснила, що ОСОБА_3 під час перебування в шлюбі з ОСОБА_1 погано до неї ставився, не забезпечував сім`ю матеріально, влаштовував сварки в присутності дитини, бив її, тягав за волосся. Після побиття ОСОБА_1 пішла від нього і вони розлучилися. З того часу ОСОБА_3 не цікавиться долею дитини, не займається вихованням дитини.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , тітка позивачки ОСОБА_1 , пояснила, що ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні ОСОБА_7 , не цікавиться його долею. Під час проживання в шлюбі досить часто вона бачила, що ОСОБА_3 поводився неадекватно, агресивно по відношенню до ОСОБА_1 , що впливало на стан дитини.

Згідно з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (а.с. 98) за період з 1 кварталу 2020 року по 3 квартал 2020 року інформація про доходи ОСОБА_3 відсутня.

З наданих відповідачем ОСОБА_3 квитанцій (а.с. 108-113) вбачається, що він частково погасив заборгованість по аліментах та оплачував придбання речей для дитини.

З фотознімків наданих ОСОБА_3 (а.с. 116) видно, що він та його син ОСОБА_7 проводили час разом.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

У ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У п. п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

У ч. 6 ст. 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд вважає, що висновок органу опіки і піклування при виконавчому комітеті Ужгородської міської ради Закарпатської області №461/23/02-19 від 07 липня 2020 року (а.с. 60-62) про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав зроблений без належного з`ясування всіх обставин, які мають значення при вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав, є недостатньо обґрунтованим та не містить достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина.

Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 у ньому не наведено беззаперечних підстав та аргументів, які б вказували на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав; не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування з відповідачем щодо врегулювання даного конфлікту; не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Також він не містить висновку про те, чи відповідає такий крайній захід інтересам дитини та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дитини.

Тобто, зазначений висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. Крім того вищевказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Посилання позивачки та її представника на існування заборгованості по аліментах, невідвідування відповідачем дошкільного навчального закладу дитини, нанесення ударів позивачці, притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за зберігання наркотиків, відсутність спілкування відповідача з дитиною, повною мірою не може свідчити про ухилення батька від виконання своїх обов`язків та не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставами для позбавлення його батьківських прав.

Таким чином, при розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування тощо.

При цьому суд бере до уваги те, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, поступово сплачує заборгованість по аліментах, що підтверджується відповідними квитанціями зі сплати аліментів, ці факти свідчать про його інтерес до дитини.

Суд бере до уваги те, що позивачка сама обмежила можливість спілкування батька з дитиною, встановлюючи певні умови для такого спілкування у вигляді вимоги проходження тесту на наркотики, при тому, що інформація перебування ОСОБА_3 на обліку у лікаря-нарколога відсутня, як і інформація про те, що він є хронічним наркоманом.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина ОСОБА_7 не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до сина батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно сина.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, оскільки це остаточно розірве зв`язок сина з батьком, а тому вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Однак, враховуючи пасивне ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини, не вчинення ним ніяких дій спрямованих на встановлення можливостей для спілкування з дитиною та прийняття участі у вихованні дитини, його слід попередити, що у разі продовження такої поведінки він буде позбавлений батьківських прав.

Керуючись ст. ст. 19, 150, 152, 164, 165, 180-183 СК України, ст. ст. 12, 76-78, 81, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області про позбавлення батьківських прав щодо дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та покласти на орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Ужгородської міської ради Закарпатської області контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов