Єдиний номер справи 489/2168/20 Головуючий по 1 інстанції Рум`янцева Н.О.
Провадження 22-ц/812/1104/21 Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

09 червня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Тищук Н.О., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання Богуславська О.М.,

за участі представників сторін: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2021 року, ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановила:

У травні 2020 року ОСОБА_1 пред`явила в інтересах ОСОБА_4 позов про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., 18 травня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №8979, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за період з 13 липня 2016 року по 06 лютого 2017 року, що виникла за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/574-К574 від 11 червня 2008 року у загальному розмірі 337254,69 доларів США.

Позивач зазначав, що 11 червня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/574-К574, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 160000 доларів США на поточні потреби строком до 10 червня 2018 року під 14% річних.

18 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8979, на підставі якого 19 жовтня 2017 року державним виконавцем Інгульського ВДВС за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Постановою від 14 листопада 2017 року ВП № 54936013 з примусового виконання виконавчого напису № 8979 приєднано до зведеного виконавчого провадження № 53555394 та згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 15 травня 2020 року, виконавче провадження № 54936013 не завершене.

За відомостями Єдиного державного реєстру, АТ «Укрсоцбанк» на підставі запису від 03 грудня 2019 року за № 4002827 - припинено, його правонаступником є АТ «Альфа-Банк».

На думку позивача, виконавчий напис № 8979 вчинено із порушенням чинного законодавства за заборгованість, яка не є безспірною.

Так, згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 22 вересня 2017 року за № 10.1-87/17681, останній платіж за тілом кредиту позичальник сплатив 08 жовтня 2008 року у розмірі 1,77 доларів США. За відсотками останній платіж був сплачений 13 липня 2016 року у розмірі 50 доларів США, при цьому в період з грудня 2008 року по серпень 2009 року позичальник не здійснював жодних платежів на погашення кредитної заборгованості.

Враховуючи, що останній платіж за тілом кредиту позичальник здійснив 08 жовтня 2008 року, а також з урахуванням пункту 4.4 кредитного договору, згідно з яким строк користування кредитом вважається таким, що сплив, через 90 днів після сплати боржником останнього платежу за тілом кредиту, тобто в лютому 2009 року - після цієї дати банк не мав права нараховувати відсотки за кредитом і з цього часу почав відлік строк позовної давності за вимогами про повернення кредиту у повному обсязі, проте за вчиненням виконавчого напису ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося лише в травні 2017 року, тобто поза межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2021 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 18 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за №8979, яким запропоновано стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла по Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/574-К574 від 11 червня 2008 року, боржником за яким є ОСОБА_4 . Строк платежу по кредиту настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості провадиться за період з 13 липня 2016 року по 06 лютого 2017 року. Сума заборгованості складається з: заборгованості за кредитом - 149 786,11 доларів США; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 187 468,58 доларів США. Загальна сума заборгованості становить 337 254,69 доларів США та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та безспірності характеру правовідносин; виконавчий напис вчинено з пропущенням трирічного строку давності, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та статтями 256, 257, 261 ЦК України, що є підставою для визнання и виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

До того ж, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості, зокрема, розміру основної суми боргу, відсотків, порядку нарахування відсотків та відсотків за користування кредитом, в тому числі, з боржником, а також питання щодо належного повідомлення боржника ОСОБА_4 про суму заборгованості, в зв`язку з чим останній був позбавлений об`єктивної можливості вказати свої заперечення щодо суми нарахованого боргу, яку він не визнає.

В апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк», посилаючись на не повне дослідження матеріалів справи, не надання належної оцінки доказам, невірне встановлення фактів, які мають юридичне значення, порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржене судове рішення та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц, скаржник зазначав, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Крім цього, Пленум Верховного Суду України своєю постановою № 2 від 31 січня 1992 року «Про судові практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» з подальшими змінами роз`яснив судам, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому написі. При безпідставності цих вимог суд скасовує виконавчий напис і відмовляє в задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обґрунтованості - постановляє рішення про скасування виконавчого напису і стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу. Підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, може бути тільки встановлений судом факт відсутності боргу або менший його розмір.

Безспірність, в розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат» - це не доведення саме суми боргу (це вже є елементом судового процесу), а саме факт існування між кредитором та боржником правовідносин, а також наявність заборгованості, яка підтверджується документами, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку.

Відповідачем були надані усі необхідні документи, визначені Переліком документів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також документи, які підтверджують заборгованість.

В позовній заяві позивач зазначає про наявність спору щодо суми заборгованості, при цьому доказів на підтвердження спірності суми заборгованості (розрахунок заборгованості, квитанції про сплату заборгованості, тощо) позивач не надав.

При цьому позивач в своїй позовній заяві сам підтверджує факт отримання грошових коштів та факт проведення останньої оплати 13 липня 2016 року в сумі 50 дол. США.

Таким чином, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив та не надав оцінку, чи існувала і в якому розмірі заборгованість позивача перед відповідачем, в чому полягає невідповідність розрахунку суми боргу, оскільки позивачем не надано контррозрахунок суми боргу, не надано доказів часткового або повного погашення заборгованості, не заявлено та не проведено відповідну судову експертизу щодо визначення розміру заборгованості станом на дату вчинення виконавчого напису.

Щодо припинення зобов`язань, скаржник пояснював, що за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропуску позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Крім того, на дату вчинення виконавчого напису нотаріуса - 31 жовтня 2017 року, постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» була чинною.

Вимога про усунення порушення за договором кредиту була надіслана на адресу позивача 16 вересня 2016 року за вих. № 08.506-297/96-16694, а тому строк на повернення кредиту був змінений не відповідно до умов договору кредиту, а з моменту надсилання відповідної вимоги, в зв`язку з чим нотаріусом не було порушено строки на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 11 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» і ОСОБА_4 було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/574-К574, за умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 160 000 доларів США на поточні потреби строком до 10 червня 2018 року зі сплатою 14 % річних.

Відповідно до виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 18 травня 2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 8979, запропоновано стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») заборгованість, що виникла за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/574-К574 від 11 червня 2008 року, боржником за яким є ОСОБА_4 . Строк платежу по кредиту настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості провадиться за період з 13 липня 2016 року по 06 лютого 2017 року. Сума заборгованості складається з: заборгованості за кредитом - 149 786,11 доларів США; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 187 468,58 доларів США. Загальна сума заборгованості становить 337 254,69 доларів США та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису.

На підставі вказаного виконавчого напису постановою головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Чмих Л.В. 19 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження № 54936013.

14 листопада 2017 року головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Чмих Л.В. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 54936013 до зведеного виконавчого провадження № 53555394.

За результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 15 травня 2020 року виконавче провадження № 54936013 не завершене.

08 листопада 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовною заявою, якою просило в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/574-К574 від 11 червня 2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку з кадастровим № :07:017:0022, площею 0,15 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів, згідно Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеною суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

З розрахунку заборгованості станом на 06 лютого 2017 року, вбачається, що ОСОБА_4 має заборгованість за кредитом у розмірі 149786,11 доларів США та заборгованість за відсотками у розмірі 187468,58 доларів США Розрахунок здійснений за весь час дії укладеного кредитного договору (а.с.86 - зворот).

За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, АТ «Укрсоцбанк» на підставі запису від 03 грудня 2019 року за № 4002827 - припинено, його правонаступником є АТ «Альфа-Банк».

Щодо вирішення судом першої інстанції позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок).

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц.

Умовами договору кредиту № 640/574-К574 від 11 червня 2008 року погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони визначили також строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Згідно з частиною 3 статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 3.3.7, 3.3.8. Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №640/574-К574 від 11 червня 2008 року позичальник зобов`язався своєчасно та в повному обсязі погашати кредит, проценти та інші платежі відповідно до умов договору.

Відповідно до пункту 4.4 цього ж договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, у пункті 4.4 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 640/574-К574 від 11 червня 2008 року сторони врегулювали питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання та визначили умови такого повернення.

Останній платіж на виконання умов договору щодо повернення кредитних коштів ОСОБА_4 здійснив 08 жовтня 2008 року, а щодо погашення процентів за користування кредитними коштами 13 липня 2016 року.

Згідно з підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Переліку (у редакції, чинній на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису) визначено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Між тим статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що обов`язковою умовою вчинення виконавчого напису є те, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вказана норма встановлює якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18)).

Оскаржуваним виконавчим написом нотаріус запропонував стягнути з відповідача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за період з 13 липня 2016 року по 06 лютого 2017 року згідно детального розпису сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, наданого йому на підтвердження безспірності заборгованості боржника, (а.с.83-87).

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, наведено правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Здійснивши платіж на виконання кредитного договору 11 червня 2008 року, 08 жовтня 2008 року ОСОБА_4 протягом наступних 90 календарних днів не виконував зобов`язань, тому відповідно до пункту 4.4 цього договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив після закінчення цього обумовленого сторонами періоду і позичальник зобов`язаний був протягом одного робочого дня по його закінченню, тобто ще на початку 2009р. погасити кредит в повному обсязі.

Здійснення відповідачем платежів на погашення заборгованості по процентам 10 серпня 2009 року, 10 вересня 2009 року, 10 грудня 2009 року, 12 січня 2010 року, 09 лютого 2010 року, 11 березня 2010 року, 09 квітня 2010 року, 10 червня 2010 року, 09 липня 2010 року, 13 липня 2016 року не вплинули на закінчення визначеного сторонами строку користування кредитом, оскільки ці оплати були здійснені поза межею визначених пунктом 4.4 договору 90 календарних днів.

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не переконався у безспірності заборгованості та не врахував, що після спливу визначеного договором строку кредитування банк не мав права нараховувати передбачені договором проценти за кредитом. За таких обставин, зважаючи на те, що банк звернувся до нотаріуса лише 18 травня 2017 року, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про вчинення нотаріусом виконавчого напису без дотримання вимог законодавства про безспірність заборгованості та з пропуском встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» трирічного строку з дня виникнення права вимоги. Отже, саме з цих підстав оспорюваний ОСОБА_4 виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.

Такі висновки відповідають тим, яких дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 661/1892/18 за подібних обставин справи.

Твердження про те, що банком були подані приватному нотаріусу усі передбачені законодавством документи, якими підтверджується безспірність заборгованості ОСОБА_4 , суперечать правовим висновкам, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц стосовно того, що хоча вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком документів, однак сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, оскільки боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для висновку про вчинення виконавчого напису з порушенням визначених статтею 88 Закону України «Про нотаріат» строку та невідповідність пункту 4.4 укладеного сторонами договору кредиту вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та необхідність обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором споживчого кредиту.

Так, у справі яка переглядається розглядаються вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на відміну від справи № 638/13683/15-ц, на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у якій посилається відповідач, вирішувались позовні вимоги за вимогою банку до позичальника про стягнення заборгованості, тобто обставини цих справ не є подібними. Предметом дослідження у справі № 489/2168/20 питання дотримання банком вимог щодо направлення досудових вимог про дострокове повернення кредиту не було, доказів та заперечень з цього приводу сторони не надавали, тому не підлягають застосуванню висновки у справі 638/13683/15-ц. До того ж положення пункту 4.4 договору кредиту № 640/475-К47570 від 11 червня 2008 року підлягають застосуванню у спірних правовідносинах з огляду на положення статей 6, 627 ЦК України щодо свободи договору, а також на те, що вони не визнавались недійсними.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа Банк» залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з часу складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 09 червня 2021 року

Головуючий: Судді: