Справа № 2-2044/2005
Провадження № 2-ві/161/7/21
У Х В А Л А

09 червня 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Юхим А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку заяву ОСОБА_1 про відвід судді Луцького міськрайонного суду Волинської області Кихтюка Романа Миколайовича у справі № 2-2044/05 за його заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, -

В С Т А Н О В И В:

25.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з заявою про перегляд рішення суду від 19.05.2005 у справі за його позовом до Волинської митниці, ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди за нововиявленими обставинами.

Протоколом автоматизованого розподілу заяву розподілено для розгляду судді Кихтюку Р.М.

Ухвалою судді Кихтюка Р.М. від 31.03.2021 заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

25.05.2021 та повторно 07.06.2021 ОСОБА_1 звернувся із заявами про відвід головуючого судді Кихтюка Р.М.

Заяву обґрунтовує тим, що суддя Кихтюк Р.М., на його думку не може об`єктивно розглянути заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами через сумнів в його упередженості, у зв`язку з чим просить задовольнити заяву про відвід судді.

Ухвалою суду від 08.06.2021 визнано заяву ОСОБА_1 про відвід судді необгрунтованою, заяву передано для визначення судді, який буде розглядати заяву про відвід в порядку, встановленому ч.3 ст.40 та ч.1 ст.33 ЦПК України.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 08.06.2021, суддю Івасюту Л.В. визначено головуючим суддею у справі за заявою ОСОБА_1 про відвід судді Кихтюка Р.М. у справі № 2-2044/2005.

09.06.2021 заяву передано для розгляду судді Івасюті Л.В.

Вирішення питання про відвід судді здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Згідно статті 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до вимог ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

- "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

"суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

З огляду на вищевказане, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід судді, суд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в ухвалі від 23.02.2021 у справі № 757/7499/17-ц (61-9313св20).

Таким чином, дослідивши подану заяву про відвід судді Кихтюка Р.М., матеріали справи № 2-2044/2005, суд дійшов висновку, що ознак упередженості в діях судді не вбачається. Заявником не зазначено об`єктивних, передбачених законом підстав в обґрунтування відводу. А тому, суд вважає заявлений відвід необґрунтованим. Відтак, заява про відвід судді задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 36, 40, 258-261 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Луцького міськрайонного суду Волинської області Кихтюка Романа Миколайовича у справі № 2-2044/05 за його заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта