Справа № 766/504/21
Провадження № 2/648/593/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Кусік І.В.

за участю:

секретаря судового засідання Ербеса А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Вказаний позов мотивувала тим, що їйна праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . В 2017 році до неї звернувся ОСОБА_3 з проханням зареєструвати його у своєму будинку, реєстрація потрібна була йому для працевлаштування. Зважаючи на те, що вказана особа була знайомим чоловіка позивача, остання надала згоду на його реєстрацію. Так з 18.01.2019 року відповідача було зареєстровано в будинку позивача. За домовленістю, ОСОБА_3 на вимогу позивача мав відразу добровільно знятися з реєстрації, проте зв`язок з ним протягом останніх двох років втрачено. Наразі фактичне місце проживання відповідача позивачу не відоме.

На сьогоднішній день, у зав`язку з реєстрацією відповідача у своєму будинку, ОСОБА_2 змушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб. Враховуючи вищенаведене, позивач просила суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком АДРЕСА_1 та покласти на відповідача судові витати по справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судових засідань, в тому числі, шляхом публікації оголошень на офіційному вебпорталі судової влади України, в судові засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Процесуальні дії суду по справі:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.03.2021 року позов ОСОБА_2 було передано на розгляд до Білозерського районного суду Херсонської області.

05 травня 2021 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Згідно договору купівлі-продажу від 16.10.2015 року, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 45780883 від 16.10.2015 року, ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території с. Садове № 83 від 25.05.2021 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрований будинку АДРЕСА_1 , проте не проживає за вказаною адресою з 27 січня 2019 року.

Допитані в судовому засіданні: свідок ОСОБА_4 підтвердила, що ОСОБА_3 жив в будинку позивача в 2019 році близько одного місяця, він не є її родичем; свідок ОСОБА_5 вказала, що вона з 2015 року часто буває в будинку ОСОБА_2 і ОСОБА_3 там ніколи не бачила.

Статтею 71 ЖК визначено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Положеннями ст. 150 ЖК України вказано, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Постановою Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі № 182/6536/13-ц визначено, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 з 27 січня 2019 року не проживає у будинку ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю інформації про його фактичне місцезнаходження, позивач не може отримати від відповідача інформацію про поважність причин, з яких останній залишається зареєстрованим у її будинку.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 317 ч.1 ЦК України, власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За приписами ст. 319 ч.1 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 16 ч.1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні надано достатньо доказів того, що ОСОБА_3 понад 6 місяців не проживає за місцем реєстрації, має інше фактичне місце проживання, підстав для збереження за ним житлового приміщення та інших домовленостей між сторонами немає, а реєстрація відповідача за вищевказаною адресою є перешкодою у здійсненні ОСОБА_2 права користування та розпорядження своїм майном, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 7-13, 81, 141, 263, 265, 273 ЦПК України, на підставі ст.ст. 16 ч.1, 316, 317, 319 ч.1, 321 ч.1, 391, 405 ЦК України, ст. 71, 72, 150, 156 ЖК України, з урахуванням ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору в сумі 908,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Білозерським районним судом Херсонської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного рішення суду апеляційної скарги.

Згідно п.п 15.5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення суду складено 11 червня 2021 року.

Головуючий суддя: Кусік І.В.