ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 лютого 2021 року

м. Харків

справа № 641/10644/19

провадження № 22-ц/818/740/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство Науково дослідний і проектний інститут «СОЮЗ» в особі Ліквідаційної комісії Державного підприємства Науково дослідний і проектний інститут «СОЮЗ» в особі голови Огієнка Миколи Олександровича,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року в складі судді Колодяжної І.М.,

у с т а н о в и в:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до Державного підприємства Науково дослідний і проектний інститут «СОЮЗ» (далі ДП НДПІ «СОЮЗ») в особі Ліквідаційної комісії ДП НДПІ «СОЮЗ» в особі голови Огієнка Миколи Олександровича та просив: зобов`язати відповідача включити заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 в розмірі 17 278,88 грн до ліквідаційної маси ДП НДПІ «СОЮЗ»; стягнути з ДП НДПІ «СОЮЗ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 17 278,88 грн та 117 524,52 грн середньої заробітної плати за час затримки виплати заробітної плати.

Позов мотивовано тим, що з 21 січня 2005 року по 14 лютого 2012 року ОСОБА_1 перебував у трудових стосунках з ДП НДПІ «СОЮЗ». 15 лютого 2012 року ОСОБА_1 був звільнений у зв`язку із скороченням чисельності працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

В день звільнення позивачу було видано довідку про заборгованість з виплати заробітної плати з травня 2011 року по 15 лютого 2012 року в розмірі 17 278,88 грн, що підтверджується довідкою від 15 лютого 2012 року № 980 55. Вказана сума заборгованості на даний час позивачу не виплачена.

Зазначає, що з 13 грудня 2016 року ДП НДПІ «СОЮЗ» перебуває у стані ліквідації, призначено ліквідаційну комісію, проводиться інвентаризація та оцінка майна для складення ліквідаційного балансу.

Зазначає, що у зв`язку з невиплатою у встановлені законом строки заробітної плати ОСОБА_1 має право на стягнення заборгованості по заробітній сплаті та середнього заробітку за весь час затримки по день ухвалення рішення суду.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі пункту 2 частини першої статті 112 ЦК України вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи задовольняються у другу чергу. Згідно з положеннями частин третьої п`ятої статті 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову, звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Оскільки матеріали справи не містять відомостей про відмову ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора ОСОБА_1 , позивачем не дотримано порядок задоволення своїх вимог як кредитора ДП НДПІ «СОЮЗ».

15 жовтня 2020 року ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при звільненні ОСОБА_1 була видана довідка про заборгованість по заробітній платі, отже ДП НДПІ «СОЮЗ» визнає факт наявності такої заборгованості, але не бажає її фактично виплачувати. Суд першої інстанції у своїх висновках не звернув уваги на дані факти і залишив гарантоване трудовим законодавством право позивача на оплату праці не захищеним.

ДП НДПІ «СОЮЗ» повинно було самостійно включити ОСОБА_1 до реєстру кредиторів, адже про заборгованість перед позивачем підприємству було достеменно відомо.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічні доводам позовної заяви.

ДП НДПІ «СОЮЗ» заяву про перегляд заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року до суду першої інстанції не подавало, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 274 та частиною першою статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України.

Згідно з частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Так, відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з положеннями КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

Матеріали справи свідчать, що з 21 січня 2005 року по 14 лютого 2012 року ОСОБА_1 перебував у трудових стосунках з ДП НДПІ «СОЮЗ», що підтверджується записами в трудовій книжці.

15 лютого 2012 року ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку із скороченням чисельності працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Згідно з довідкою ДП НДПІ «СОЮЗ» від 15 лютого 2012 року № 980 55 заборгованість підприємства з виплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з травня 2011 року по лютий 2012 року складає 17 278,88 грн.

Відповідно до наказу Державного космічного агентства України від 30 листопада 2016 року № 220 наказано: припинити шляхом ліквідації діяльність ДП НДПІ «СОЮЗ»; утворити комісію з ліквідації ДП НДПІ «СОЮЗ»; забезпечити проведення інвентаризації та оцінки майна, коштів та здійснити продаж основних засобів ДП НДПІ «СОЮЗ» у встановленому законодавством порядку з метою кредиторської заборгованості; скласти ліквідаційний баланс ДП НДПІ «СОЮЗ».

З 13 грудня 2016 року ДП НДПІ «СОЮЗ» перебуває в стані ліквідації, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

14 листопада 2019 року ОСОБА_1 направив голові ліквідаційної комісії ДП НДПІ «СОЮЗ» Огієнку М.О. заяву про включення до реєстру кредиторів та погашення заборгованості по заробітній платі, однак вказана заява була повернута за закінченням строку зберігання у поштовому відділенні, про що зазначено у апеляційній скарзі (а. с. 9 11, 14 15).

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Частиною третьою статті 105 ЦК України встановлено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється (частина четверта статті 105 ЦК України).

Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи (частина п`ята статті 105 ЦК України).

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду.

Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу.

У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи.

В статті 112 ЦК України закріплена черговість задоволення вимог кредиторів у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи.

Пунктом 2 частини першої вказаної статті передбачено, що у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності.

У разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи (частина третя статті 112 ЦК України).

Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно (частина четверта статті 112 ЦК України).

Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними (частина п`ята статті 112 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом про визнання кредитором та внесення до реєстру кредиторів в процедурі ліквідації, позивач посилався на порушення права щодо виплати йому заборгованості по заробітній платі.

Оскільки заява ОСОБА_1 про включення до реєстру кредиторів та погашення заборгованості по заробітній платі була повернута за закінченням строку зберігання у поштовому відділенні, отже позивачем не дотримано порядок задоволення вимог як кредитова ДП НДПІ «СОЮЗ», встановлений статтею 105 ЦК України, тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є правильним.

ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до ліквідаційної комісії ДП НДПІ «СОЮЗ» із заявою про включення заборгованості по виплаті йому заробітної сплати до ліквідаційної маси ДП НДПІ «СОЮЗ» та у разі отримання відмови звернутися до суду з позовом про визнання кредитором та внесення до реєстру кредиторів в процедурі ліквідації.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що ДП НДПІ «СОЮЗ» повинно було самостійно включити ОСОБА_1 до реєстру кредиторів є безпідставними, адже не ґрунтуються на нормах ЦК України щодо задоволення вимог кредиторів у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 274, ст. 367, ч. 1 ст. 369, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 04 лютого 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина