ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/686/21 Справа № 204/6572/18 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА
01 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого судді Куценко Т.Р.
суддів Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
заступника прокурора Дніпропетровської області
в інтересах Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої
медичної допомоги» Дніпровської міської ради,
на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2020 року у справі за позовом Дніпровської місцевої прокуратури №4 в інтересах Комунального закладу «Дніпровське клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок злочину, -
в с т а н о в и л а:
У вересні 2018 року Дніпровська місцева прокуратура №4 в інтересах КЗ «Дніпровське клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги» ДМР звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок злочину /а.с. 1-7/.
Позов обґрунтовано тим, що 22 червня 2018 року вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років. Умисними діями відповідача потерпілій ОСОБА_2 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, з якими ОСОБА_2 знаходилася на стаціонарному лікуванні в КЗ «Дніпровське клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги» ДМР з 19 вересня 2017 року по 29 вересня 2017 року. Відповідно до розрахунку витрат, проведеного бухгалтерією КЗ «Дніпровське клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги» ДМР, на лікування ОСОБА_2 закладом охорони здоров`я витрачено бюджетні кошти за 11 ліжко-дня в сумі 4 035 грн. 57 коп., а вартість одного ліжко-дня потерпілої складає 366 грн. 87 коп. Зазначені витрати відповідачем закладу охорони здоров`я до цього часу в добровільному порядку не відшкодовані. Цивільний позов у даному кримінальному провадженні керівником Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 та КЗ «Дніпровське клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги» ДМР не пред`являвся.
Враховуючи викладене, просять суд стягнути з відповідача на користь КЗ «Дніпровське клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги» ДМР шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину в розмірі 4 035,57 грн.
Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2020 року у задоволенні заявлених позовних вимог Дніпровська місцева прокуратура №4 в інтересах КЗ «Дніпровське клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги» ДМР відмовлено в повному обсязі /а.с. 70-71/.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом допущено порушення норм процесуального права /а.с. 78-81/.

Відповідач по справі не скористався своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» ДМР.

КЗ «Дніпровське клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги» ДМР звернулось до суду апеляційної інстанції із заявою про заміну сторони (а.с. 92).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року замінено Комунальний заклад «Дніпровське клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради у справі його правонаступником Комунальним некомерційним підприємством «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог виходив з того, що з доданого до позову обвинувального вироку вбачається, що даний вирок відносно відповідача не набрав законної сили. Інших належних та допустимих доказів винуватості відповідача суду не надано, що в свою чергу виключає стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілого.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як передбачено ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, в розумінні Європейського суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу до правосуддя, яке полягає в тому, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Реалізація основоположного принципу здійснення правосуддя як верховенства права безпосередньо залежить від права на доступ до суду, яке має застосовуватися на практиці та бути ефективним. Для того, щоб право на доступ було ефективним, повинна бути реальна можливість оскаржити дію, що порушує право.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції формально відмовив у задоволенні заявлених позовних вимог не розглянувши позовні вимоги по суті.

Судом встановлено, що відповідно до вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2018 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, за фактом спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень (а.с. 23-27).

Як видно з ЄДРСР вищевказаний вирок суду набрав чинності 24.07.2018 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно довідки КЗ «Дніпровське клінічне об`єднання швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради (правонаступник КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» ДМР) № 6/342 від 31.08.2018 року гр. ОСОБА_2 знаходилась на лікуванні в КЗ Дніпровське КОШМД з 19.09.2017 року по 29.09.2017 року (11 ліжко-днів). За час лікування гр. ОСОБА_2 закладом витрачено бюджетних коштів на суму 4 035,57 грн., що склало 366,87 грн. на 1 ліжко-день. заходи представницького характеру, направлені на відшкодування витрачених бюджетних коштів під час лікування ОСОБА_2 закладом не здійснювалися (а.с. 8). До вказаної довідки також додано розрахунок коштів, витрачених КЗ Дніпровське КОШМД під час лікування гр. ОСОБА_2 (а.с. 9).

Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.

Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Відповідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року.

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

П. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року вказує, що визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання.

Відповідно п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, встановивши, що суд першої інстанції, внаслідок формального розгляду справи, тобто порушення норм процесуального права, помилково прийшов до висновків щодо відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справі про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 840,80 грн. та за апеляційний розгляд справи у розмірі 1 261,20 грн., а всього: 2 102 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради задовольнити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2020 року - скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від злочину в розмірі 4 035,57 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 840,80 грн. та за апеляційний розгляд справи у розмірі 1 261,20 грн., а всього: 2 102 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О.Макаров