Провадження № 2/537/393/2021
Справа № 537/4497/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.02.2021 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Савічевій М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . У вказаній квартирі окрім позивача зареєстрований також її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, як вказує позивач, її син фактично не проживає у вказаній квартирі з 2010 року і по теперішній час, не вносить плату за житлово комунальні послуги, не доглядає за житлом, у зв`язку із чим позивач вимушена нести додаткові витрати на утримання будинку. Власні речі відповідача у квартирі відсутні. Позивач ОСОБА_1 вказує, що наявність реєстрації відповідача у належній їй квартирі позбавляє її можливості у повній мірі реалізовувати свої права, зокрема, отримати субсидію на оплату житлово комунальних послуг. Домовленість між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом у разі його тимчасової відсутності відсутня. За викладених обставин позивач і вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без її участі та вказала, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі письмових матеріалів справи, одночасно враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце слухання справи, відповідач не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив.
Враховуючи думку позивача ОСОБА_1 , вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.
Позивачу ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого 15 травня 2007 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ліньковою Ю.Л. та зареєстрованого в реєстрі за номером 2213, належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 .
Вказана обставина також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів за номером 3980248 від 15 травня 2007 року та Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» №21113969 від 02 грудня 2008 року.
Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
З матеріалів справи, а саме із повідомлення Крюківської районної адміністрації Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області №9525/01-27 від 15 грудня 2020 року та із довідки за вих.№1151/32, виданої 17 листопада 2020 року ТОВ «Місто для людей Кременчук», вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06 грудня 2006 року.
Факт реєстрації відповідача за зазначеною вище адресою також підтверджується записом у технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_1 .
Однак, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за зазначеною вище адресою не проживає з 2010 року, що підтверджується змістом акту про не проживання ТОВ «Добробит» б/н від 19 листопада 2020 року, згідно якого громадяни ОСОБА_3 , 1964 року народження, яка проживає в квартирі АДРЕСА_3 , та ОСОБА_4 , 1959 року народження, який проживає в квартирі АДРЕСА_4 , підтвердили, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає за адресою: квартира АДРЕСА_1 , з 2010 року і по теперішній час.
Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
У відповідності до частини 1 статті 386 власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем внаслідок наявності його реєстрації у помешканні, власником якого є позивач, порушено право останнього на володіння та розпорядження своїм майном; ОСОБА_2 , будучи зареєстрованим у домоволодінні, власником якого є позивач, порушує її права та законні інтереси, в зазначеному домоволодінні не проживає понад десять років.
Згідно статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі статтею 163 Житлового кодексу УРСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Так, відповідно до частини 1 статті 71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Так, в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , власником якого є позивач. Однак, відповідач не проживає у зазначеному будинку більше десяти років.
Згідно наявних письмових матеріалів справи, домовленість між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом у разі його тимчасової відсутності відсутня.
Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки він відсутній у вказаному будинку більш як десять років, без поважних причин, враховуючи ті обставини, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу, як власнику житла, в повній мірі користуватися та розпоряджатися належними їй правами в зазначеному будинку, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню.
Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із позовом на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.
Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 280, 281, 282 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 29, 319, 321, 383, 386, 391, 405 Цивільного Кодексу України, суд , -
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. в дохід держави.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя : Д.О. Зоріна