Справа № 473/202/13- ц
УХВАЛА

іменем України

"05" лютого 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ціліциної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Вознесенського МРВ ДВС в якій вказував, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 07 березня 2013 року з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 22 840,02 грн., а також 229,40 грн. судового збору.

На підставі рішення 29 березня 2013 року стягувачу було видано два виконавчі листи, які були пред`явлені до примусового виконання до відділу ДВС Вознесенського МРУЮ (правонаступником якого є Вознесенський МРВ ДВС ПМРУ МЮ (м. Одеса)).

В межах виконавчого провадження №38115057, відкритого 27 травня 2013 року, постановою державного виконавця відділу ДВС Вознесенського МРУЮ від 07 листопада 2013 року на нерухоме майно боржника було накладено арешт.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Вознесенського МРУЮ від 30 червня 2014 року виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором було завершене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяв на момент прийняття рішення). Накладений в межах виконавчого провадження арешт не знято.

Крім цього, в межах виконавчого провадження №45568537, відкритого 25 листопада 2014 року, постановою державного виконавця відділу ДВС Вознесенського МРУЮ від 03 грудня 2014 року на нерухоме майно боржника було накладено арешт.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Вознесенського МРУЮ від 25 квітня 2016 року виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором було завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяв на момент прийняття рішення). Накладений в межах виконавчого провадження арешт не знято.

У зв`язку з добровільним погашенням заборгованості представники стягувача та боржника звернулися до Вознесенського МРВ ДВС з приводу зняття арештів.

Проте своїм листом від 15 січня 2021 року головний державний виконавець Кирилов Ю.С. відмовив у знятті арештів у зв`язку з закінченням строків зберігання та знищенням матеріалів виконавчого провадження.

Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 просив зобов`язати посадових осіб Вознесенського МРВ ДВС зняти вказані арешти.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, проте представник заявника надав суду заяву про розгляд справи без його участі, скаргу підтримує.

Представник Вознесенського МРВ ДВС ПМРУ МЮ - головний державний виконавець Кирилов Ю.С. в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник стягувача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі заявника ОСОБА_1 , його представника, а також представників стягувача та державної виконавчої служби, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для їх розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Зокрема, судом встановлено, що рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 07 березня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 22 840,02 грн., а також 229,40 грн. судового збору.

На підставі рішення 29 березня 2013 року стягувачу було видано два виконавчі листи, які були пред`явлені до примусового виконання до відділу ДВС Вознесенського МРУЮ (правонаступником якого є Вознесенський МРВ ДВС ПМРУ МЮ (м. Одеса)).

В межах виконавчого провадження №38115057, відкритого 27 травня 2013 року, постановою державного виконавця відділу ДВС Вознесенського МРУЮ від 07 листопада 2013 року на нерухоме майно боржника було накладено арешт.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Вознесенського МРУЮ від 30 червня 2014 року виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором було завершене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяв на момент прийняття рішення). Накладений в межах виконавчого провадження арешт не знято.

Крім цього, в межах виконавчого провадження №45568537, відкритого 25 листопада 2014 року, постановою державного виконавця відділу ДВС Вознесенського МРУЮ від 03 грудня 2014 року на нерухоме майно боржника було накладено арешт.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Вознесенського МРУЮ від 25 квітня 2016 року виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором було завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяв на момент прийняття рішення). Накладений в межах виконавчого провадження арешт не знято.

У зв`язку з добровільним погашенням заборгованості представники стягувача та боржника звернулися до Вознесенського МРВ ДВС з приводу зняття арештів.

Проте своїм листом від 15 січня 2021 року головний державний виконавець Кирилов Ю.С. відмовив у знятті арештів у зв`язку з закінченням строків зберігання та знищенням матеріалів виконавчого провадження.

Аналізуючи доводи скарги, суд виходить з наступного.

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на час відкриття виконавчих проваджень) державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 52, ч.ч. 1-4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на час накладення арештів) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на час накладення арештів) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як вбачається з ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна.

Разом з тим, згідно п. 8 ч. 1 ст. 49, ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на час повного та добровільного виконання рішення боржником) у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню, що має своїм наслідком зняття арешту з майна та скасування інших вжитих державним виконавцем заходів забезпечення виконання рішення (крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій).

Про зняття арешту виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження.

Аналогічні положення містить й чинний на час розгляду справи Закон України «Про виконавче провадження».

Таким чином, фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом є безумовною підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника, накладеного в межах такого виконавчого провадження (крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій).

З матеріалів справи вбачається, що рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат виконане боржником в повному обсязі.

З матеріалів справи (а.с. 51) також вбачається, що на виконанні Вознесенського МРВ ДВС відсутні виконавчі провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

За встановлених обставин, заявник має право вимагати від виконавця зняття накладених в межах виконавчих проваджень арештів.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ст. 449 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання (ст. 453 ЦПК України).

Суд вважає, що ОСОБА_1 обрано належний, передбачений законом спосіб поновлення свого права з врахуванням висновків, висловлених Верховним Судом в постанові від 22 квітня 2020 року у справі №544/394/18.

За встановлених обставин, скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258-260, 449-451, 453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити повністю.

Зобов`язати відповідальну посадову особу Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 07 листопада 2013 року в межах виконавчого провадження №38115057 (з виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 березня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором); видавник постанови: Відділ державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області; номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: №7493677 від 28 жовтня 2014 року; державний реєстратор: Гофман Юлія Володимирівна, Вознесенське міськрайонне управління юстиції Миколаївської області).

Зобов`язати відповідальну посадову особу Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 03 грудня 2014 року в межах виконавчого провадження №45568537 (з виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 березня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором); видавник постанови: Відділ державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області; номер запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: №7932518 від 04 грудня 2014 року; державний реєстратор: Кришко Євген Олександрович, Вознесенське міськрайонне управління юстиції Миколаївської області).

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: О.В. Вуїв