ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3236/21 Справа № 206/3679/20 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія «Омега Фактор»,

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ ФК Омега Фактор у серпні 2020 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором /а.с. 1-3/.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 14.01.2007 ПАТ КБ «Надра» (правонаступник ВАТ КБ «Надра») та ОСОБА_1 уклали договір № 8/2007/840-К/1814-А, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 11 485,15 доларів США з виплатою процентної ставки 13,99% на рік строком до 12.02.2012. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний був повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. Пунктом 3.3.2 Кредитного договору встановлений мінімальний необхідний платіж за користування кредитними коштами, розмір якого складає 268,98 доларів США. Відповідно до п. 3.3.3 Договору позичальник повинен вносити мінімальний платіж щомісячно до 20 числа поточного місяця. ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 19.07.2012 року виникла заборгованість в сумі 14 516,57 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ складала на вказану дату 116 030 грн. 94 коп. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2013 року у цивільній справі № 206/6285/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за Кредитним договором № 8/2007/840-К/1814-А від 14.01.2007 року в сумі 116 030 грн. 94 коп. Рішення суду набрало законної сили 07.04.2014. 04.03.2020 між ПАТ КБ «НАДРА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОМЕГА ФАКТОР» укладено Договір № GL2N79737 про відступлення прав вимоги, посвідчений 04.03.2020, відповідно до якого ТОВ «ФК «ОМЕГА ФАКТОР» набуло всіх прав кредитора за кредитними операціями, переданими їй згідно Додатку № 1 до Договору № GL2N79737 про відступлення права вимоги від 04.03.2020, в тому числі за Кредитним договором № 8/2007/840-К/1814-А від 14.01.2007, що було укладено з ОСОБА_1 та за Договором застави № 1814-А/1 від 14.01.2007, що було укладено з ОСОБА_1 . На даний час рішення суду не виконано, а заборгованість за Кредитним договором у загальній сумі 116 030 грн. 94 коп. залишається не погашеною. Сума інфляційних збитків та 3% річних за користування грошовими коштами за період з 04.08.2017 по 04.08.2020 становить 33 569 грн. 30 коп. Вказані суми ТОВ «ФК «ОМЕГА ФАКТОР» просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року відмовлено в задоволені позовних вимог ТОВ ФК Омега Фактор в повному обсязі /а.с. 75-79/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ ФК Омега Фактор подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи /а.с. 87-89/.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ТОВ ФК Омега Фактор не скористався.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

За змістом ст. ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в задоволенні заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОМЕГА ФАКТОР» про заміну сторони виконавчого провадження судом було відмовлено, а 3% річних та інфляційні збитки нараховані позивачем в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання відповідачем рішення суду, тобто невиконання зобов`язання на стадії виконання судового рішення, позивач наразі не набув статусу нового кредитора (стягувача), що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 14.01.2007 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/1814-А (а.с. 5-6, 30-31).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2013, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.04.2014, у цивільній справі № 206/6285/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за Кредитним договором № 8/2007/840-К/1814-А від 14.01.2007 року в сумі 116030 грн. 94 коп. (а.с. 9-10, 11-12, 34-35, 36-37).

04.03.2020 між ПАТ КБ «НАДРА» та ТОВ «ФК «ОМЕГА ФАКТОР» укладено Договір № GL2N79737 про відступлення прав вимоги, посвідчений 04.03.2020, відповідно до якого ТОВ «ФК «ОМЕГА ФАКТОР» набуло всіх прав кредитора за кредитними операціями, переданими їй згідно Додатку № 1 до Договору № GL2N79737 про відступлення права вимоги від 04.03.2020, в тому числі за Кредитним договором № 8/2007/840-К/1814-А від 14.01.2007 року, що було укладено з ОСОБА_1 та за Договором застави № 1814-А/1 від 14.01.2007, що було укладено з ОСОБА_1 . Згідно п. 3 Договору, Новий кредитор зобов`язаний повідомити Боржників про відступлення прав вимоги за Основними договорами протягом 30 календарних днів з моменту набрання чинності цим Договором (щодо відступлення Прав вимоги за кредитними договорами, які не забезпечені іпотекою, та договорами забезпечення виконання зобов`язань (крім іпотечних договорів) за такими кредитними договорами) у порядку, передбаченому чиним законодавством або відповідним Основним договором. Новий кредитор несе ризик настання для нього несприятливих обставин у зв`язку із неповідомленням або несвоєчасним/неналежним повідомленням Боржників про відступлення Прав вимоги за Основними договорами на підставі цього Договору, у зв`язку із чим виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами на користь Банку, у тому числі надходження на користь Банку грошових коштів в рахунок виконання зобов`язань за Основними договорами, до моменту повідомлення відповідного із Боржників про відступлення Прав вимоги на підставі цього Договору вважається належним виконанням відповідним із Боржників зобов`язань за Основними договорами (а.с. 13-14, 15, 38-39, 40, 41).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2020 заяву представника заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕГА ФАКТОР» про заміну сторони виконавчого провадження та поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернуто заявнику без розгляду у зв`язку з тим, що представником заявника до заяви в порядку виконання судового рішення не долучено докази направлення заяви з додатками іншим учасникам справи. Ухвала набрала законної сили 04.06.2020.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2020 заяву представника ТОВ «ФК «Омега Фактор» про заміну сторони виконавчого провадження та поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа по цивільній справі № 206/6285/13-ц за позовною заявою ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення. Судом встановлено, що представник заявника не надав суду жодних доказів щодо наявності відкритого або закритого виконавчого провадження з виконання рішення суду від 13.11.2013, а також не надав доказів того, що рішення суду, на підставі якого було видано виконавчі листи не виконано. Також, судом було встановлено, що в матеріалах цивільної справи є відомості, що виконавчий лист було отримано представником ПАТ «КБ «Надра» 27.05.2014 та даних про те, що виконавчий лист було втрачено, суду заявником не надано. Ухвала набрала законної сили 07.08.2020.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14.08.2020 у задоволенні заяви ТОВ «ФК «ОМЕГА ФАКТОР» про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа та видачу копії рішення та виконавчих листів у цивільній справі № 436/6736/12 за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» до ОСОБА_1 про стягнення основного боргу за кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом відмовлено повністю. Ухвала набрала законної сили 04.09.2020.

Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); факторингу (гл. 73 ЦК України).

Згідно із ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 20.11.2013 у справі №6-122цс13.

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 грудня 2018 року по справі № 643/4902/14-ц.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

ВС зауважив, що норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Тому заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 2-3897/10.

Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником (процесуальне правонаступництво) відбувається виключно за відповідним рішенням суду.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі № 682/952/17.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що 3% річних та інфляційні збитки нараховані позивачем в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання відповідачем рішення суду, тобто невиконання зобов`язання на стадії виконання судового рішення, однак, позивач наразі не набув статусу нового кредитора (стягувача).

Також, колегія суддів вважає, що судом вірно зауважено, що позивачем не долучено жодного доказу на підтвердження невиконання відповідачем рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.11.2013, а тому обставини, викладені у позовній заяві щодо невиконання відповідачем рішення суду є недоведеними.

Крім того, колегія суддів погоджується з тим, що кредитний договір між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено в іноземній валюті та заборгованість виникла саме у іноземній валюті, не дивлячись на те, що рішенням суду було стягнуто заборгованість в гривневому еквіваленті, інфляційні збитки в даному випадку не нараховуються.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров