Провадження №2/389/185/20
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2021 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Ябчик Н.М.
за участю секретаря судового засідання Данильчук Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.08.2017 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» з заявою про приєнання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та з заявою № від 31.08.2017 на отримання кредиту від ТОВ «ФК`ЦФР», підписанням якої підтвердив згоду, що заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК`ЦФР», становлять кредитний договір між «ФК`ЦФР» та відповідачем, як позичальником, а також отримав примірник Кредитного договору.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів 26.06.2019 укладено договір відступлення прав вимоги №20190626, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступило позивачу належне йому право вимоги грошових коштів від відповідача в сумі 61408,32 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу в сумі 28250 грн.00 коп., заборгованості за відсотками в сумі 5090 грн. 16 коп., заборгованість за щомісячними процентами (платою за управління кредитом в сумі 15654 грн. 23 коп.), та заборгованість за пенею 12413,93 грн. Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не сплачує. Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, виникла непогашена заборгованість у сумі 61408,32 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2102 грн.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. Представник надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Крім того, надала відзив на позов, в якому позовні вимоги визнала частково. Зазначила, що відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення з нього суми основного боргу, однак, заперечує проти стягнення суми заборгованості за відсотками, суми заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом), суми заборгованості за пенею. Посилаючить при цьому на п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членій їх сімей», згідно з яким. Військовослубовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та вйськовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі Банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Дана пільга поширюється та діє для військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду для резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Оскільки ОСОБА_1 з 07.08.2013 року є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 м. Києва, на нього поширюються пільги зазначеного закону. Тож, вважає що вимоги банку щодо стягнення з нього заборгованості, підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту. В іншій частині нарахованої суми заборгованості, банку слід відмовити.

Представником позивача надано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій непогоджуючись з доводами представника відповідача, зазначив, що право на звільнення від нарахування пені за невиконання зобов`язання, як і процентів за користування кредитом мають особи, що безпосепредньо беруть участь у бойових діях. Виконують військові завдання у польових умовах, посилаючись при цьому на лист НБУ від 28.07.2014 №18-112/40358 «Щодо виколнання вимог законодавства та вжиття заходів із захисту фінансових інтересів військовослужбовців». Крім того, Кредитний договір №, укладено 31.08.2017, в період перебування ОСОБА_1 на військовій службі в військовій частині № НОМЕР_1 . Отже, підписуючи зазначений договір та ознайомившись з його умовами, ОСОБА_1 , розраховував на належне виконання своїх кредитних зобов`язань та можливість належного виконання договірних зобов`язань.

Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 31.08.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем року укладено кредитний договір №, за яким товариство надало відповідачу кредит в сумі 28250 грн. 00 коп. зі сплатою 11,99% річних, строком на 36 місяців.
Відповідач у порушення умов договору зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим станом на 26.06.2019 заборгованість склала 61408 грн. 32 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 28250 грн.00 коп., заборгованості за відсотками - 5090 грн. 16 коп., заборгованість за щомісячними процентами (платою за управління кредитом - 15654 грн. 23 коп.), заборгованість за пенею 12413,93 грн.
Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 26.06.2019 року укладено договір відступлення права №20190626, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступило позивачу належне йому право вимоги грошових коштів від відповідача в сумі 61408,32 грн.

Згідно з витягом реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №20190626 від 26.06.2019 позивач набув право вимоги до відповідача в сумі 61408 грн. 32 коп.

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Статтею 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України регламентує, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 61408 грн. 32 коп.

Разом з цим, згідно з довідкою про проходження служби №78/1 від 25.06.2020, виданої ВЧ 3066 №78/1, ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині в м. Київ, що підтверджено посвідченням Серії НОМЕР_2 від 28.01.2015.

Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 1 Розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань» під час проведення мобілізації дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває до теперішнього часу.

Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.

Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення.

Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц, провадження № 61-21025св18.

За таких обставин, суд критично оцінює доводи представника позивача викладені у відповіді на відзив на позовну заяву в тій частині, що відповідач не має право на пільги передбачені п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки проходячи військову службу, він не виконує завдання в польових умовах.

У постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №131/1449/16-ц (касаційне провадження № 61-4157св18); від 14 лютого 2018 року у справі № 727/2187/16-ц (касаційне провадження № 61-3951св18); від 20 лютого 2018 року у справі № 640/4439/16-ц (касаційне провадження № 61-4304св18); від 21 лютого 2018 року у справі № 211/1546/16-ц (касаційне провадження № 61-4255св18); від 25 квітня 2018 року у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17) зроблено висновки, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 Про часткову мобілізацію. Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав.

Отже, укладаючи 31.08.2017 договір з ОСОБА_1 , банк мав всі необхідні дані стосовно позивача, а саме про те, що останній є військовослужбовцем, який станом на день укладення договору вже має пільги передбачені законодавством, а тому не повинен був нараховувати ОСОБА_1 штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань та проценти за користування кредитом.

Разом з тим, норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» не звільняють військовослужбовців від виконання зобов`язання за кредитним договором повністю.

З урахуванням зазначеного, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 28250 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що при подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн., а позовні вимоги задоволено на 46,00% (28250*100:61408,32) то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 966 грн. 92 коп. (2102*46,00%:100) грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.223, 259, 263-265, 268, 280-288 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 35625014, місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, 30 м. Київ, заборгованість за кредитним договором № від 31.08.2017 року в сумі 28250 (двадцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», судовий збір в сумі 966 (дев`ятсот шістдесят шість) грн. 92 коп.

Решту судового збору в сумі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. 08 коп. віднести на рахунок позивача.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Знам`янського

міськрайонного суду

Кіровоградської області Ябчик Н.М.