Справа № 242/218/17
Провадження 6/242/131/21
УХВАЛА

І м е н е м У к р а ї н и

09 червня 2021 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Капітонова В. І., при секретарі Нарижній О. Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Селидівського міського суду Донецької області в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Хоменко Вадим Валерійович, про відстрочення виконання рішення Ворошиловського районного суду м.Донецька від 26.05.2010 у справі №2-3938/10, -

За участю представника заявника ОСОБА_2 , стягувача ОСОБА_3 ,

В с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулась до суду із заявою про відстрочення виконання рішення Ворошиловського районного суду м.Донецька від 26.05.2010 у справі №2-3938/10. В обґрунтування заяви зазначила, що рішенням Ворошиловського районного суду м.Донецька від 26.05.2010 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 03.02.2014 року, у справі №2-3938/10 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 НОМЕР_1 грн. грошового зобов`язання, а також 1820 грн. судових витрат. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17.12.2019 заяву ОСОБА_3 задоволено та поновлено їй строк для пред`явлення виконавчого документа по цивільній справі №2-3938/10 до виконання. За виконавчим листом №3938/10 від 22.07.2019 приватним виконавцем Хоменко В.В. відкрито виконавче провадження постановою від 14.02.2020. В межах виконавчого провадження приватним виконавцем арештовано майно, кошти боржника, винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди та витрати на проведення виконавчих дій, звернуто стягнення на заробітну плату, обмежено у праві виїзду за кордон, а також ініційовано кримінальне провадження щодо невиконання судового рішення. Зазначила, що вказані дії не прискорюють добровільне виконання судового рішення, а навпаки заважають заявнику влаштуватися на роботу. Посилаючись на скрутне матеріальне становище просила суд відстрочити виконання рішення Ворошиловського районного суду м.Донецька від 26.05.2010 №2-3938/10 строком до 31.12.2021.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник заявника ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Стягувач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви.

Приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Хоменко В.В. у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав пояснення, де заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки заявник затягує виконання рішення суду. Просив відмовити у задоволенні заяви та розглянути її без його участі.

З`ясувавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Законом України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» від 12.08.2014 року № 1632-VІІ (зі змінами та доповненнями) та розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року № 27/0/38-14, Селидівському міському суду Донецької області визначено територіальну підсудність справ Ворошиловського районного суду м.Донецька.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25 травня 2017 року частково відновлено втрачене судове провадження по справі №2-3938/10 та відновлено зміст судового рішення Ворошиловського районного суду м.Донецька від 26 травня 2010 року та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 03 лютого 2014 року.

Рішенням Ворошиловського районного суду м.Донецька від 26 травня 2010 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 03 лютого 2014 року, у справі №2-3938/10 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 НОМЕР_1 грн. грошового зобов`язання, а також 1820 грн. судових витрат.

07 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у справі.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26 вересня 2017 року заяву ОСОБА_3 про видачу дубліката виконавчого листа задоволено.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 16 листопада 2017 року ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 26 вересня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04 квітня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про видачу дубліката виконавчого листа відмовлено, через те, що в матеріалах справи відсутні дані, які підтверджують те, що заявником був отриманий оригінал виконавчого листа після перегляду рішення Ворошиловського районного суду м.Донецька від 26 травня 2010 року судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20 червня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі № 2-3938/10 відмовлено та роз`яснено заявнику, що дане питання не вирішується в порядку визначеному ст. 433 ЦПК України та оскільки вона не отримала виконавчий лист після перегляду Апеляційним судом Донецької області рішення Ворошиловського районного суду м.Донецька від 26 травня 2010 року, вона не позбавлена права на підставі заяви отримати в канцелярії Селидівського міського суду Донецької області виконавчий лист.

Постановою Донецького апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року, ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 20 червня 2019 року скасовано та в задоволені заяви ОСОБА_3 про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі № 2-3938/10 відмовлено, у зв`язку з відсутністю виконавчого документа, строк пред`явлення якого заявник просила поновити.

На підставі заяви ОСОБА_3 від 10 липня 2019 року, 23 липня 2019 року було направлено виконавчі листи по справі № 2-3938/10.

ОСОБА_3 звернулася із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17 грудня 2019 року заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_1 , про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа по цивільній справі №2-3938/10 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором займу грошей задоволено, поновлено строк пред`явлення виконавчого документа по цивільній справі № 2-3938/10 до виконання.

Постановою Донецького апеляційного суду від 30 січня 2020 ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17 грудня 2017 залишено без змін.

27 лютого 2020 ОСОБА_1 звернулася із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17 червня 2020 у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , приватний виконавець Хоменко В.В., про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено, оскільки заявником не доведено, що виконавчий документ видано помилково, обставини викладені в заяві не підтверджені жодним доказом.

Постановою Донецького апеляційного суду від 16 вересня 2020 ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 17 червня 2020 року залишено без змін.

Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 61283105 від 14 лютого 2020 року приватним виконавцем Хоменко В.В. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-3938/10 виданий 22 липня 2019 року виданий Селидівським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4000000 грн. 00 коп. грошових зобов`язань, та судові витрати у розмірі 1820 грн. 00 коп.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно із статтею 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може зокрема відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконані провадження» роз`яснено, що при вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі №2-54/08 роз`яснено, що відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Слід звернути увагу, що рішення Ворошиловського районного суду м.Донецька у справі №2-3938/10 ухвалено 26 травня 2010 року, набрало законної сили 03 лютого 2014 року після перегляду в апеляційній інстанції. Стягувач тривалий час вживала заходів щодо отримання виконавчого листа та лише 22 липня 2019 року нею отримано виконавчий лист, у лютому 2020 року приватним виконавцем Хоменко В.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.

Отже, з ухвалення рішення пройшло більш ніж сім років та на даний час воно не виконано.

Боржником, у свою чергу, не надано належних та допустимих доказів того, що боржник починаючи з 03 лютого 2014 року (з дати набрання рішенням законної сили) вживала заходів для добровільного виконання рішення суду.

При цьому, боржник ОСОБА_1 на час відкриття виконавчого провадження була працевлаштована у ТОВ «Арго-торгівельна мережа», де 31 серпня 2020 року звільнилася за власним бажанням згідно із статтею 38 КЗпП України, про що свідчить довідка ТОВ «Арго-торгівельна мережа» від 02 вересня 2020 року. Також, на праві приватної власності у боржника перебувають нежитлові приміщення, що розташовані у м.Донецьк.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона через скрутне матеріальне становище не може добровільно виконати рішення Ворошиловського районного суду м.Донецька від 26 травня 2010 року №2-3938/10, а вчинені приватним виконавцем дії заважають заявнику влаштуватися на роботу, є неспроможними, оскільки боржник з 2010 року була обізнана про ухвалення рішення про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 грошових коштів, вживала заходів щодо оскарження рішення суду та вживала заходів щодо оскарження дії стягувача стосовно пред`явлення виконавчого листа до виконання, але не вживала жодних заходів з приводу добровільного виконання рішення суду. Таким чином, суд дійшов висновку про тривале невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

У Рішенні від 26 червня 2013 р. № 5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ч. 2 ст. 17, п. 8 ч. 1 ст. 26, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження») Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист (абзац 5 п.п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013); набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відтермінування виконання рішення, а тому заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , є не обґрунтованою та задоволенню не підлягає.

У судовому засідання учасники справи наводили різні аргументи як на підставу задоволення даної заяви, так і заперечення проти її задоволення.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.

Питання належного вмотивування судового рішення розглядав Європейський суд з прав людини у справі "Єлісей-Узун і Андоні проти Румунії" (заява №42447/10).

В ході вирішення питання про забезпечення дотримання гарантій ст. 6 Конвенції ЄСПЛ, зокрема, нагадав про власну прецедентну практику щодо принципу змагальності, принципу рівності процесуальних можливостей сторін, а також обставини, за яких оцінка національного суду фактів у конкретній справі може вважатися "довільною".

Раніше ЄСПЛ постановляв, що самі судді повинні дотримуватися принципу змагальності, зокрема, коли вони відхиляють апеляцію або задовільняють позов на підставі питання, порушеного судом за власним бажанням. У зв`язку з цим важливо, щоб ті, хто пред`являв свої претензії до суду, покладалися на належне функціонування системи правосуддя: це забезпечується, серед іншого, впевненістю в тому, що сторона спору буде заслухана щодо всіх обставин справи.

Іншими словами, законним є те, що сторони спору сподіваються, що вони будуть проінформовані про те чи потребує певний документ або довід їх коментаря.

Суд нагадав, що пункт 1 статті 6 зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Ступінь застосування цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Більше того, необхідно враховувати, зокрема, різноманітність доводів, з якими сторона у справі може звернутися до суду, та відмінності, що існують у Договірних Державах стосовно встановлених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків та викладення і підготовки судових рішень. Ось чому питання про те, чи виконав суд обов`язок умотивувати своє рішення, як того вимагає стаття 6 Конвенції, можливо вирішити лише з обставин відповідної справи.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з підстав відсутності обставин для відтермінування виконання рішення, суд з урахуванням правової позиції Європейського Суду, за встановлених у даній справі обставин не оцінює інші аргументи, наведені сторонами у судовому засіданні, як такі, що не впливають на правильну оцінку спірних взаємовідносин.

На підставі викладеного, керуючись статтями 259, 260, 435 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Хоменко Вадим Валерійович, про відстрочення виконання рішення Ворошиловського районного суду м.Донецька від 26.05.2010 у справі №2-3938/10 - відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 11.06.2021 року.

Суддя В. І. Капітонов