Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2600/20
Провадження №: 2/332/99/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2021 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі Литвиненко І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Зубенко О.А. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі договору дарування їй належить житловий будинок АДРЕСА_1 . За даною адресою зареєстрований колишній чоловік позивача ОСОБА_2 , який не проживає у житловому будинку з 01.05.2018 року. Реєстрація відповідача в житловому будинку перешкоджає позивачу у користуванні майном та призводить до того, що вона має сплачувати додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги за зареєстровану, але не проживаючу фактично особу.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, надали аналогічні пояснення вказаним у позові.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, підтвердив обставини викладені у позові.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, встановивши факти та відповідні правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 підставі договору дарування від 19.10.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Швецовою О.С. (а.с.6-7) . Також право власності позивача на житловий будинок підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с.8). У спірному житловому будинку зареєстрований , але не проживає з 01.05.2018 року колишній чоловік позивача ОСОБА_2 з яким за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2019 рок розірвано шлюб (а.с.10) ОСОБА_2 і подарував позивачу житловий будинок. Особистих речей в житловому будинку відповідача немає. Факт реєстрації відповідача підтверджується інформацією наданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради на запит суду (а.с.17) .У добровільному порядку з реєстраційного обліку відповідач не знімається. Даний факт суттєво порушує право власності позивача, що створює перешкоди в користуванні власністю , яка несе додаткові витрати по його утриманню, оскільки плата за користування житлом нараховується виходячи з кількості зареєстрованих осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки відповідач визнав позов і не є власником житлового будинку, а наразі створює для позивача перешкоди у здійсненні повною мірою своїх прав, отже за таких підстав ,суд вважає, що право позивача щодо володіння житловим будинком порушується відповідачем, тому позов обґрунтований, законний та підлягає задоволенню шляхом усунення перешкод у користуванні власністю ОСОБА_1 визнавши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 206, 259, 263- 265, 273 ЦПК України -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Суддя Н.В. Марченко