УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/6367/20

Провадження № 6/638/217/21

01.02.2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

за участю секретаря Жакун Н. О.

з участю судового розпорядника Зміївської О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка Володимира Володимировича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Попляк Володимир Володимирович у травні 2020 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Вимоги подання обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка В. В. перебуває виконавче провадження №58278397 з виконання виконавчого напису №18 від 10.01.2019 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Калінчук І. В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 370631, 46 грн. Виконавче провадження відкрито 04.02.2019 року, та приватним виконавцем були здійснені заходи з виявлення майна боржника шляхом направлення запитів до Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України, Управління комунального майна та приватизації ДЕтКМ Харківської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та споживчого ринку Харківської міської ради та банківських установ України. Із отриманих відповідей від зазначених організацій та установ встановлено, що боржник працює та отримує доходи від ТОВ «Острова». Також ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Укрсиббанк», на рахунки у яких приватним виконавцем накладено арешт. 20.02.2019 року приватним виконавцем на адресу боржника був направлений виклик, яким зобов`язано ОСОБА_1 з`явитися до приватного виконавця 01.03.2019 року о 12.00 годині та надати пояснення з причин невиконання виконавчого документу, а також надати відомості про майно, на яке можливо звернути стягнення. Виклик було отримано боржником, однак ОСОБА_1 у зазначену дату та час не з`явився, відомості про наявне в нього майно не надав. Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 19.02.2019 року ОСОБА_1 перетинав кордон України 31.01.2019 року та 13.02.2019 року. До того ж, згідно відповіді Державної міграційної служби України від 25.03.2019 року за обліками ГУДМС України в Харківській області та системи ЄІАС УМП громадянин ОСОБА_1 документується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 23.05.2016 р. терміном дії до 23.05.2026 р. Також ОСОБА_1 має відкритий рахунок у АБ «Укргазбанк», однак залишок коштів на рахунку боржника відсутній. Постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника не була отримана ТОВ «Острова», керівником якої є ОСОБА_1 . Розшук боржника на сьогоднішній день виявився безрезультатним. 20.03.2020 року приватним виконавцем на адресу боржника був направлений виклик, яким зобов`язано ОСОБА_1 з`явитися до приватного виконавця 10.04.2020 року о 12.00 годині та надати пояснення з причин невиконання виконавчого документу, а також надати відомості про майно, на яке можливо звернути стягнення. Виклик було отримано боржником, однак ОСОБА_1 у зазначену дату та час не з`явився, відомості про наявне в нього майно не надав. Боржник неодноразово перетинав державний кордон України, вищенаведене свідчить про умисне ухилення боржником від виконання виконавчого документу. Просить суд подання задовольнити.

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Попляк Володимир Володимирович в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно.

Представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Жорник В. І. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути подання за його відсутністю, подання підтримує у повному обсязі та просить суд його задовольнити.

Представник боржника ОСОБА_1 адвокат Поліщук Д. В. в судове засідання не з`явився, надав до суду заперечення на подання приватного виконавця, згідно яких просить суд відмовити у задоволенні подання, оскільки сам факт невиконання боржником обовязку по погашенню боргу не може свідчити про його ухилення від виконання обов`язку, крім того боржник є багатодітним батьком, а встановлення обмеження у праві виїзду за кордон призведе до неможливості виїзду за кордон для оздоровлення дітей.

Стаття 129-1 Конституції України та стаття 18 ЦПК України гарантують обов`язковість виконання судових рішень, що набрали законної сили, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», яким закріплені умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (ст. 10 Закону).

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосовано судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За змістом пункту 19 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Із змісту цього пункту вбачається, що ухилення боржника від виконання зобов`язань позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення статті 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон.

Так, згідно пункту 5 частини 1 статті 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Разом з тим, сам факт наявності невиконаного рішення суду чи іншого органу боржником не є відповідно до цього Закону підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо), і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

При цьому, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд зазначає, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Відповідно до другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що повинен існувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має грунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто, бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника згідно вказаних правових норм необхідним елементом є пропорційність втручання у конвенційне право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових рішень суду та інших органів чи посадових осіб та гарантій на вільне пересування особи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка В.В. перебуває виконавче провадження №58278397 з виконання виконавчого напису №18, виданого 10.01.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріальноо округу Калінчук І.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 370631, 46 грн., з яких: 357124,00 грн. сума основного боргу, 12856,46 грн. пеня за кожний день прострочки; 651,00 грн. витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису.

Матеріали справи свідчать про те, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка В.В. від 04 лютого 2019 року про відкриття виконавчого провадження направлена на адресу боржника, однак відомостей про її отримання боржником матеріали справи не містять, тобто, фактично боржнику не було відомо про відкриття виконавчого провадження.

Із матеріалів, наданих приватним виконавцем вбачається, що у боржника є кошти на банківських рахунках, на які накладено арешт, однак звернення стягнення на зазначені кошти ще не здійснено.

ОСОБА_1 працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Острова», однак проте відомостей про отримання підприємством копії постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника матеріали справи не містять.

Суд наголошує, що право приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Окрім того, факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які виконавець зазначає у поданні.

Приватним виконавцем не надано відомостей про те, що боржник отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження, що він викликався та отримував виклики до нього, тобто відсутня винна поведінка боржника, що ухиляється від виконання зобов`язання.

Приватним виконавцем не зазначено і не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що саме обмеження боржника у виїзді за кордон яким-небудь чином вплине на виконання рішення суду, буде сприяти його виконанню.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання, закріпленого статтею 33 Конституції України, де чітко зазначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Розглянувши подання приватного виконавця, враховуючи встановлені судом зазначені факти, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення подання не вбачається.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, ст. ст. 1, 5 Закону «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка Володимира Володимировича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дзержинський районний суд м. Харкова в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Головуючий: