Справа № 202/6762/18
Провадження № 2/202/55/2021
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

судді - Бєльченко Л.А.

при секретарі Нетесі Н.І.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна подружжя і визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільно нажитого майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, указуючи, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 07.12.1991 року. 02.07.2014 року шлюб між ними розірваний рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. За час шлюбу за спільні кошти вони придбали нежитлове приміщення - кафе, розташоване по АДРЕСА_1 . Позивач в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя просив визнати за ним в право власності на 1/2 частини зазначеного кафе з господарчими будівлями і спорудами.

30.10.2019 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 з зустрічним позовом, в котрому зазначила, що окрім кафе по АДРЕСА_1 , вони набули право власності на : квартиру АДРЕСА_2 ; на квартиру АДРЕСА_3 ; на гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , поверх 2 у гаражно будівельному кооперативі «Салют». Відповідач просила визнати за нею і порядку поділу спільно нажитого майна подружжя право власності 1/2 частину вказаного майна.

24 грудня 2020 року на адресу суду через канцелярію від сторін надійшла заява про затвердження мирової угоди.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 зробили спільну заяву і надали суду укладену та підписану мирову угоду , за умовами котрої сторони домовились в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлові будівлі і споруди кафе по АДРЕСА_1 , що придбане на підставі договору купівлі - продажу від 18.03.1999 року, зареєстрованого Товарною біржею «Велика міська біржа нерухомості» за номером 14; квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 48,2 кв.м., придбану на підставі договору купівлі - продажу від 16.11.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Якушевою Г.С. за номером 7540.

Сторони домовились в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , поверх НОМЕР_3 у гаражно будівельному кооперативі «Салют».

Сторони домовились, що ОСОБА_1 бере на себе зобов`язання щодо сплати будь-який грошових зобов`язань, які виникли з підстав володіння та користування об`єктом нерухомості: нежитлові будівлі і споруди кафе по АДРЕСА_1 , в тому числі податкових зобов`язань, нарахованих на момент укладання мирової угоди.

Сторони домовились, що ОСОБА_1 бере на себе зобов`язання щодо сплати будь-який грошових зобов`язань, які виникли з підстав володіння та користування гаражем № НОМЕР_1 у гаражно будівельному кооперативі «Салют» та квартирою АДРЕСА_2 , що існують на момент укладання цієї мирової угоди.

Зазначена спільна заява та мирова угода приєднані до справи.

Суд, вислухавши сторін, з`ясувавши дійсні мотиви укладеної сторонами заяви про затвердження мирової угоди, вважає, що дана мирова угода не може бути визнана судом.

Так, відповідно до змісту статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета спору.

Згідно з частиною 5 статті 207 цього Кодексу суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує розгляд справи, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до змісту статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Відповідно до положень статті 69 цього Кодексу дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК).

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до зустрічного позову ОСОБА_2 предметом спору між сторонами є квартира АДРЕСА_3 . Проте зміст мирової угоди не містить пропозиції щодо вирішення питання щодо цього об`єкту нерухомості.

Крім того, зобов`язання фінансового характеру з боку ОСОБА_1 з приводу користування і володіння спірним майном (відповідно до змісту мирової угоди) виходять за межі позовних вимог сторін.

Слід також зауважити, що сторонами не визначена (не зазначена у позовах) вартість спільно нажитого майна, що позбавляє суд можливості встановити, чи відповідає вимогам закону відповідно до ч.1 ст. 70 СК України мирова угода, укладена між сторонами.

За таких обставин, суд вважає, що укладена між сторонами мирова угода суперечить вимогам закону і може порушувати права інших осіб, тому не може бути визнана судом.

Керуючись ст.ст. 207, 353 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у визнанні мирової угоди між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільно нажитого майна подружжя і визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільно нажитого майна подружжя.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя- Л.А. Бєльченко