Справа № 415/2507/20
Провадження № 22-ц/810/428/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 лютого 2021 року, ухваленого Лисичанським міським судом Луганської області у складі: судді Калмикової Ю.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою ОСОБА_2 . Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Лисичанського міського суду Луганської області з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти розміром 1000 грн на її утримання, щомісячно, починаючи з лютого 2019 року і до досягнення дитиною трирічного віку та 1/4 всіх видів заробітку на дитину ОСОБА_3 до його повноліття. Починаючи з лютого 2019 року, позивач регулярно сплачував аліменти, оскільки дбав про належне матеріальне забезпечення сина. Проте після укладення нового шлюбу, в його житті з`явилось двоє дітей нової дружини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які знаходяться на утриманні позивача, потребують належного матеріального забезпечення, мають проблеми зі здоров`ям і для їх гарного самопочуття щодня потрібен прийом ліків, тому подальша сплата у визначеному судом розмірі є неможливою.

Посилаючись на положення ст. 182, 192 СК України, позивач просив суд змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27.03.2019 № 415/857/19 на утримання дружини в розмірі 1000 грн на 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку та на утримання ОСОБА_3 , 2017 року народження, з 1/4 на 1/8 частину всіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття.

У відзиві на позовну заяву відповідачка позов не визнала, оскільки неповнолітні діти дружини позивача мають своїх батьків, які зобов`язані ї утримувати, і у позивача в силу вимог ст. 180 СК України відсутній обов`язок щодо їх утримання, а посилання на знаходженні на утримання позивача його матері ОСОБА_6 та дружини ОСОБА_7 не доведено належними доказами, отже, не доведено обгрунтованість позовних вимог.

Позивач надав заяву, в якій зазначив, про недоцільне використання сплачених на користь відповідачки ОСОБА_2 у завеликому розмірі аліментів, яка витрачає їх на свої забаганки, а не на потреби дитини. Зазначив, що він має поганий стан здоров`я, у нього хвороба суглобів, змушений через це купувати спецодяг.

Відповідачка надала додатковий відзив, де зазначила, що звинувачення щодо нецільового використання аліментів на власні потреби є лише безпідставним і необґрунтованим припущенням, суб`єктивним міркуванням, які не відповідають дійсності. Посилання позивача на незадовільний стан свого здоров`я не відповідає дійсності, бо позивач на даний час проходить військову службу в діючій армії, звідки міг би бути звільнений, якби дійсно мав незадовільний стан здоров`я, тому просила відмовити в задоволенні позову.

Позивач надав заперечення на додатковий відзив позивача, де зазначив, що ОСОБА_8 на роботу не влаштовується, дитина дитячий садок чи гуртки не відвідує, тому вважає, що аліментів більш ніж достатньо. Позивач звернувся до приватної лікарні, щоб у ЗСУ не дізнались про його проблему і його не комісували. Стосовно дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , то їх батько позбавлений батьківських прав, про що надає рішення суду, а позивач збирає документи на їх усиновлення, діти знаходяться на повному його забезпечені.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 26 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 лютого 2021 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача про зменшення розміру аліментів змінивши розмір аліментів з 1/4 частини до 1/8 частини, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не встановив фактичні обставини справи, в порушення ст. 83 ЦПК України прийняв докази відповідачки, які не направлялися позивачу, і суд послався на них в судовому рішення, по суті поклавши ці докази в основу рішення, не дослідив надані позивачем докази щодо наявності підстав для зменшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України.

Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2021 року головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії Кострицький В.В., Лозко Ю.П.

Апеляційне провадження по справі було відкрито 30 квітня 2021 року. Ухвалою суду від 21 травня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 10 червня 2021 року о 12-30 год.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду відповідає, а помилкові доводи апеляційної скарги не спростовують їх.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та ніким не оспорюється, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11.07.2017 року, виданим Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області (а.с. 8).

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області №2/415/958/19 від 23.04.2019 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний. Рішення суду набрало законної сили 24.05.2019 року (а.с. 9).

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області №2/415/803/19 від 27.03.2019 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на її утримання в розмірі 1000 грн до досягнення дитиною трирічного віку та в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання дитини ОСОБА_3 , щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше і не більше розміру, визначеного законодавством щомісячно, починаючи з 04 лютого 2019 року (а.с. 10).

Згідно з довідкою №39837/182.72 від 27.08.2020, наданою Лисичанським міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), з ОСОБА_1 за період з лютого 2020 по липень 2020 включно аліменти утримані в повному обсязі (а.с. 87-88).

Згідно з довідкою №309/182.72 від 05.01.2021, наданою Лисичанським міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Харків) з ОСОБА_1 за період з серпень 2020 по грудень 2020 включно аліменти утримані (а.с.89).

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 28.12.2019, наданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах СМУ МЮУ (м. Харків), ОСОБА_1 та ОСОБА_7 уклали шлюб 28.12.2019 року, про що зроблено актовий запис № 435. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини - ОСОБА_11 (а.с. 11).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 06.09.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис № 257. Батьком записаний ОСОБА_12 , матір`ю ОСОБА_7 (а.с. 12).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 12.12.2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис № 393. Батьком записаний ОСОБА_12 , матір`ю ОСОБА_7 (а.с. 13).

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області у справі №636/3509/19 №2/636/335/20 від 19.02.2020 позбавлено ОСОБА_12 батьківських прав відносно дітей: сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Рішення набрало законної сили 30.03.2020 року.

Згідно з довідкою №178 від 21.05.2020, наданою КПЛ «Міська стоматологічна поліклініка» ОСОБА_2 в тому, що з 29.08.2017 по 03.07.2020 включно, перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.34).

Згідно з військовим квитком серії НОМЕР_5 від 27.10.2017 р., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , стрілець-снайпер наказ №75 від 13.04.2020, розвідник-навідник наказ №134 від 01.07.2020 (а.с.76).

Також матеріали справи свідчать про те, що позивач є працездатною особою, і згідно з довідкою №10/2131 від 23.12.2020, наданою Військовою частиною НОМЕР_6 ОСОБА_1 одержав грошове забезпечення за період з 11.04.2020 по 30.11.2020 року в розмірі 78050,22 грн, аліменти 19219,87 грн, на руки 57659,60 грн (а.с.86).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, не доведено підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 27 березня 2019 року.

Висновки суду першої інстанції є обґрунтованими з огляду на наступне.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки він одружився, а його теперішня дружина має двох неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів погоджується із висновками суду про те, що відповідно до рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27 березня 2019 року у справі № 2/415/80-3/19 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач одружився та має на утриманні двох дітей своєї дружини, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2 - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та суперечитиме інтересам сина.

Намагання відповідача довести стан здоров`я дітей своєї теперішньої дружини не впливає на зазначені правильні висновки суду, оскільки діти дружини позивача мають батьків, які в силу вимог сімейного законодавства мають надавати їм належне матеріальне забезпечення, а позбавлення їхнього батька батьківських прав щодо дітей не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дітей.

Як не може бути взято до уваги і наявність у позивача певних хвороб, про що він надає докази, адже він проходить військову службу за контрактом.

Довід апеляційної скарги про врахування судом наданих відповідачкою доказів, про які він не був обізнаний, спростовується матеріалами справи, адже спрямовуючи відзив на адресу суду, ОСОБА_2 надала суду докази про одночасне надіслання всіх додатків позивачу ОСОБА_1 , про що свідчить накладна Укрпошти (а.с. 28), квитанція (а.с. 29), опис вкладення, завірений поштовим штемпелем (а.с. 30).

Доказів такої зміни майнового стану позивача, який би перешкоджав або унеможливив сплату аліментів у визначеному судом розмірі на користь відповідачки, позивач суду не надав.

Посилання скаржника на судову практику Верховного Суду у справі № 459/2189/18 не заслуговує на увагу, оскільки вказане рішення ухвалене за інших фактичних обставин, є наслідком перегляду судових рішень за певними доводами касаційної скарги, а також не містить висновку щодо застосування відповідної норми права у розумінні частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Помилковим є і розрахунок в апеляційній скарзі розміру аліментів на дитину за умови його зменшення судом, оскільки судовим рішенням визначений розмір таких аліментів, а гарантований мінімум аліментів на одну дитину визначений державою.

Колегія суддів погоджує правильні висновки суду про те, що позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 27 березня 2019 року.

Приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 27.03.2019, то висновки суду про відмову у задоволенні його позовних вимог є правильними та такими, що зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 лютого 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 10 червня 2021 року.

Головуючий

Судді: