Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" червня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Анциборенко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Гонгало Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

08.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування завданої матеріальної шкоди та просить зобов`язати ОСОБА_2 відшкодувати завдану матеріальну шкоду в розмірі витрат, які понесені на придбання зниклого автомобіля, а саме НОМЕР_1 , 26 грн..

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що легковий автомобіль марки "Chevrolet Lacetti", д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , належить позивачу на праві приватної власності та придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.2013 №214109-YО2638 з АТ "Українська автомобільна Корпорація" з використанням банківського кредиту за 213884, 26 грн. Автомобіль обтяжений заставою ПАТ "ВТБ Банк" на підставі кредитного договору та договору застави за №R1B-Z1 від 16.05.2013.

Відомості про обтяження заставою внесені до реєстру обтяжень рухомого майна, де зазначено про обов`язковість погодження з обтяжувачем в разі відчуження заставленого майна.

Однак, автомобіль був незаконно на підставі підроблених довіреностей знятий з державної реєстрації в органах ДАІ і зареєстрований на ОСОБА_2 ..

Кримінальні провадження за ст.ст.358, 289 КК за фактами підробки документів і незаконного заволодіння автотранспортним засобом відкриті Дарницьким РУГУ МВС України у м. Києві за №0001704 від 12.03.2014 та Житомирським МВ УМВС України за №0001703.

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 13.11.2014 визначено місце зберігання автомобіля у ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , який надав слідству розписку про те, що прийняв автомобіль на зберігання і зобов`язується його належним чином зберігати до прийняття рішень органами слідства чи суду, а також надавати доступ до автомобіля для проведення слідчих дій.

Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 08.08.2017 у справі № 826/12834/16 скасував реєстрацію автомобіля за громадянином ОСОБА_2 і зобов`язав Регіональний сервісний центр МВС України в м. Києві відновити його реєстрацію за позивачем.

07.09.2017 в ТСЦ № 8044 РСЦ МВС у м. Києві на підставі вказаної вище постанови було скасовано реєстрацію автомобіля за ОСОБА_2 , але відновлення реєстрації не відбулось у зв`язку з відсутністю автомобіля.

Згідно ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 30.10.2017 у справі № 753/10007/15-к ОСОБА_2 зобов`язаний передати позивачу на відповідальне зберігання автомобіль, однак, відповідач відмовився виконувати рішення суду і передавати автомобіль. Корольовським відділом державної виконавчої служби м. Житомир було відкрито виконавче провадження ВП №55837166 щодо примусового виконання ухвали Дарницького районного суду від 30.10.2017 про передачу автомобіля позивачу на зберігання. ОСОБА_2 і в примусовому порядку автомобіль не передав і встановити місце його знаходження державному виконавцю не вдалося.

Старший держаний виконавець Журавель О.В. постановою від 15.08.2018 встановила факт відсутності у ОСОБА_2 автомобіля, на підставі чого виконавче провадження було закрито, а виконавчий документ повернутий стягувачу.

За фактом невиконання ОСОБА_2 ухвали Дарницького районного суду від 30.10.2017 про передачу автомобіля позивачу на зберігання Житомирським ВП ГУНП в Житомирській області було відкрито кримінальне провадження №0000820, внесене до ЄДР 23.02.2019 за ч.1 ст.382 КК України, яке періодично закривалося, а потім поновлювалося. Наразі кримінальне провадження закрито за нереабілітуючими обставинами у зв`язку з закінченням строків розслідування.

Також в межах кримінального провадження №0001704 від 12.03.2014 слідчими органами проводилась перевірка дій ОСОБА_2 на предмет його співучасті у вчиненні злочинів за ст.ст.358, 289 КК України, адже відповідач став одним із вигодонабувачів в шахрайській схемі незаконного заволодіння автотранспортними засобами через підробку документів. Саме відповідач незаконно зареєстрував автомобіль в органах ДАІ, де посадові особи за винагороду або з необережності не перевірили обмеження і обтяження автомобіля. Результати перевірки позивачу не відомі, але ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0001704 від 12.03.2014 є свідком.

Згідно ст.22 ЦК України просить зобов`язати відповідача відшкодувати реальні збитки в розмірі витрат, які позивач зробив на придбання автомобіля, а саме: часткова оплата за автомобіль (авансовий внесок) в сумі 24780, 00 грн.; часткова оплата за автомобіль, 84 платежі з 16.06.2013 по 16.05.2020 на підставі кредитної угоди №R1В від 16.05.2013 в сумі 173033, 92 грн.; страховка "Каско" в сумі 10195, 73 грн.; оплата автосалону за перепродажну підготовку автомобіля в сумі 5874, 61 грн., а разом 213884, 26 грн..

08.12.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Анциборенко Н.М. для розгляду (а.с.45).

22.12.2020 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання (а.с.49).

11.01.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву (а.с.54-58), згідно якого представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та зазначає, що ОСОБА_1 вказує, що він є власником автомобіля, який незаконно перебував у володінні ОСОБА_2 . На підтвердження своїх доводів позивач посилається на наявність двох судових рішень, які підтверджують незаконність дій ОСОБА_2 та як наслідок необхідність стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої ОСОБА_1 вартості автомобіля.

Однак, зазначені позивачем обставини не відповідають дійсним обставинам справи, а обраний спосіб захисту прав ОСОБА_1 є невірним.

Зазначає, що дійсно постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.08.2017 у справі №826/12834/16 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в м. Києві про скасування державної реєстрації автомобіля марки "Chevrolet Laccetti", номерний знак НОМЕР_2 за ОСОБА_2 та проведення реєстрації транспортного засобу за ОСОБА_1 ..

Проте, 09.12.2020 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 і постанову, на яку посилається позивач, скасовано, провадження у справі закрито. До того ж судом касаційної інстанції спростовані усі висновки щодо протиправності набуття ОСОБА_2 права власності на автомобіль та проведення державної реєстрації.

Разом з тим, аналогічний спір щодо скасування проведеної державної реєстрації за ОСОБА_2 вже перебував на розгляді у суді.Так, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29.09.2015 у справі № 296/5655/15 відмовлено ОСОБА_1 у скасуванні проведеної державної реєстрації автомобіля марки "Chevrolet Lacetti" за ОСОБА_2 . Відмовлено у визнанні недійсними довіреностей від 30.12.2013 за №267 та від 31.01.2014 за №349, а також у визнанні права власності ОСОБА_1 на спірний автомобіль.

Також зазначає, що дійсно в квітні 2013 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з використанням кредитних коштів, наданих ПАТ "ВТБ Банк", ОСОБА_1 придбав автомобіль марки "Chevrolet Lacetti".

У грудні 2013 року ОСОБА_1 передав автомобіль в оренду строком на два місяці, однак, по завершенню двох місяців автомобіль позивачу повернуто не було.

04.01.2014 до центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів м. Житомира, звернувся громадянин, який повідомив, що діє в інтересах ОСОБА_1 та просив зняти з обліку автомобіль "Chevrolet Lacetti". На підтвердження своїх повноважень він надав довіреність від 30.12.2013, якою ОСОБА_1 уповноважив його бути його представником у відповідних органах з питань, пов`язаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля "Chevrolet Lacetti".

12.03.2014 року за заявою ОСОБА_1 . Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001704 за ч.1 ст.190 КК України.

13.02.2014 року, тобто до внесення відомостей до ЄРДР, транспортний засіб "Chevrolet Lacetti" 2012 року випуску зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою рахунком ВІА №312060, за якою за автомобіль сплачено 100000 грн., свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_2 та автомобіль зареєстровано за новим державним номерним знаком НОМЕР_2 .

Проведення реєстрації транспортного засобу за ОСОБА_2 було проведено за місяць до того, коли ОСОБА_1 звернувся із заявою до Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві про неповернення йому переданого в оренду автомобіля.

Крім того, слідчим суддею Богунського районного суду м. Житомира розглядалося клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту, накладеного на спірний автомобіль, в межах розгляду кримінального провадження №0001703, за наслідками якого ухвалою від 13.11.2014 року встановлено, що автомобіль є власністю ОСОБА_2 та визначено його місце зберігання за місцем проживання відповідача.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на той факт, що існує ряд кримінальних проваджень, розпочатих за фактом викрадення майна, та наявне судове рішення щодо визнання недійсними доручень. Однак, ОСОБА_2 набуто право власності не на підставі доручень, визнаних судом недійсними, а отже і вимога про відшкодування завданих збитків саме відповідачем є безпідставною.

Зазначає, що згідно з правовою позицією Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-95цс13 (Постанова від 18.09.2013 року) право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст.ст.215, 216 ЦК України. Норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України. Однак, у порушення вищевказаних норм позивач намагається в інший, не передбачений законом спосіб, відшкодувати вартість автомобіля.

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, у випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням (він може передати її на зберігання), власник несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно.

Отож ОСОБА_1 з власної волі добровільно передав спірний автомобіль в оренду, тобто, неналежним чином поставився до вибору особи, яка б заслуговувала довіри, а тому він позбавляється права вимагати повернення автомобіля від добросовісного набувача, але йому надається можливість вимагати відшкодування збитків від особи, яка не виправдала його довіру за договором.

Водночас зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. У разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин транспортних засобів, виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в уповноважених органах МВС, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами або таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв`язку з незаконним заволодінням, уповноважені особи сервісних центрів МВС оформляють в установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортних засобів і передають усі відповідні документи та за наявності транспортні засоби до відповідного органу досудового розслідування.

У даному випадку жодних підроблених документів не встановлено і право власності ОСОБА_2 набуто у законний спосіб, оскільки автомобіль у розшуку не перебував на момент реєстрації та не перебуває на даний час.

За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується, тобто, незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. В даному випадку у судовому порядку встановлено добросовісність набувача ОСОБА_2 .

Також зазначає, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Проте, відповідачем жодних протиправних дій не вчинено, а Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3, 4 ст.358, ч.ч.2, 3 ст.289 КК України.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва у справі №753/10007/15-к від 30.10.2017 автомобіль "Chevrolet Laccetti", номерний знак НОМЕР_2 передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1 .

У подальшому ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про роз`яснення судового рішення та ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.01.2018 клопотання ОСОБА_1 задоволено і роз`яснено, що виконання ухвали від 30.10.2017 провадиться шляхом повернення автомобіля ОСОБА_2 .

Тобто, суд, не залучивши до розгляду справи ОСОБА_2 , не повідомивши останнього про розгляд клопотання ОСОБА_1 шляхом роз`яснення ухвали суду у кримінальній справі повторно вирішив цивільно-правовий спір, який вже перебував на розгляді у суді і відносно якого судом вже було прийнято рішення, яке набрало законної сили.

Крім того, накладений судом арешт на транспортний засіб було скасовано ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 30.12.2015. Отже, жодних зобов`язань щодо збереження транспортного засобу з грудня 2015 року не існує, а ОСОБА_2 мав право повністю розпоряджатися власним транспортним засобом.

Оскільки ухвала суду, на яку посилається позивач як на підставу для передачі йому транспортного засобу, може бути оскаржена лише з вироком по справі, яка перебуває на розгляді у Дарницькому районному суді м. Києва, то відповідач обов`язково скористається правом на апеляційне оскарження судового рішення, яким покладено зобов`язання на особу, яка не є учасником провадження, щодо передачі майна, арешт на яке було скасовано судом ще у 2015 році.

Разом з тим відповідно до ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання. В ухвалі суду від 30.10.2017 взагалі відсутні відомості щодо визнання спірного транспортного засобу речовим доказом та як наслідок відсутні підстави для передачі автомобіля ОСОБА_1 .

Вважає, що позивач може захистити свої права шляхом пред`явлення цивільного позову до обвинуваченого, внаслідок протиправності дій якого позивачу завдано шкоди, та просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

27.01.2021 позивач подав відповідь на відзив (а.с.79-81) і зазначає, що доводи представника відповідача можна було б визнати слушними за тієї обставини, якби автомобіль не був обтяжений заставою, про що містяться дані в реєстрі обтяжень рухомого майна. За відсутності згоди обтяжувача правочин продажу автомобіля є неукладеним у зв`язку з відсутністю згоди за усіма істотними умовами договору згідно ст.638 ЦК України. Оскільки умова погодження з обтяжувачем є необхідною, тому автомобіль знаходився у відповідача без правової підстави, тому відповідач не може бути добросовісним набувачем автомобіля з усіма правовими наслідками. Тобто, відповідно до ст.387 ЦК України позивач має право його витребувати.

Відтак, застосуванню підлягають положення глави 83 ЦК України і відповідач зобов`язаний повернути позивачеві автомобіль та/або відшкодувати завдану шкоду.

Також зазначає, що реєстрація автомобіля в органах ДАІ не встановлює права власності, а намагання позивача скасувати реєстрацію автомобіля за відповідачем не пов`язані з необхідністю встановлення на нього права власності. Разом з накладенням арешту і рішенням суду про передачу на зберігання позивач намагався запобігти його зникненню, знищенню і неправомірному використанню та швидше вилучити його у відповідача, а вже потім у разі необхідності доказувати право власності.

Крім того, зазначає, що Верховний Суд не поновив реєстрацію автомобіля за відповідачем, а закрив справу, оскільки справа не відноситься до юрисдикції адміністративних судів і підлягає вирішенню в цивільному порядку.

Щодо ухвали Дарницького районного суду м. Києва про передачу на відповідальне зберігання автомобіля, то відповідач ОСОБА_2 вже більше трьох років не виконує рішення суду. При цьому суд вирішив змінити лише місце зберігання і спору не вирішував.

Інформація про зняття арештів є недостовірною, оскільки арешти були зняті судом не тому, що у відповідача є право власності на автомобіль, а тому що кримінальні справи закривались і об`єднувались в одне провадження, яке передано на розгляд Дарницького суду м. Києва.

Зазначає, що у кримінальному провадженні фігурує півтора десятки епізодів викрадення, шахрайства і підробки документів на автомобілі. У даному випадку до об`єднання кримінальних справ ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира автомобіль передано на зберігання ОСОБА_2 , тому суд не вбачав за доцільне змінювати місце зберігання, а коли нарешті таке рішення було прийнято, то виявилося запізно, оскільки ОСОБА_2 відмовився його виконувати, тому позивач єдиний постраждалий власник хто не отримав автомобіль.

Вважає, що винен не обвинувачений ОСОБА_3 , а відповідач, який не виконує рішення суду, а повинен був зберігати автомобіль і передати власнику.

Оскільки виконавча служба встановила відсутність автомобіля у відповідача, тому подання віндикаційного позову вважає неможливим.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених у позовній заяві підстав. Після оголошеної перерви не з`явився, згідно поданої заяви просить закінчити розгляд справи за його відсутності (а.с.97).

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Після оголошеної перерви не з`явився, згідно поданої заяви просить закінчити розгляд справи за його відсутності (а.с.96).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 77, 79, 80 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено, що 29.04.2013 року на підставі договору купівлі-продажу автомобіля із використанням банківського кредиту позивачем у Акціонерного товариства "Українська автомобільна Корпорація" придбано автомобіль марки "Chevrolet Lаccetti", SX 1/8 4dr M/T НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_3 , двигун НОМЕР_5 , рік випуску 2012 (а.с.6-8) та 08.05.2013 року позивачем отримано свідоцтво про реєстрацію автомобіля (а.с.5).

16.05.2013 року між позивачем і ПАТ "ВТБ Банк" укладено кредитний договір №R1B (а.с.11-19), за умовами якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) у розмірі 99120,00 грн. на строк до 16.05.2020 включно із щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,59% річних і з метою забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 передав банку в заставу рухоме майно - автомобіль марки "Chevrolet Lаccetti", реєстраційний номер НОМЕР_6 .

За умовами кредитного договору про надання кредитних коштів №R1В від 16.05.2013 року, укладеного між ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_1 , було укладено договір застави №R1B-Z1 від 16.05.2013 року, згідно якого визначена сторонами вартість автомобіля становить 123900 грн., про що в Державний реєстр обтяжень внесено інформацію (а.с.20-21, 31).

Також встановлено, що 29.04.2013 року ОСОБА_1 здійснив часткову оплату за автомобіль (авансовий платіж) в сумі 24 780, 00 грн., що підтверджується копією рахунку-фактури №214109-YО2638/1 від 29.04.2013 та копією квитанції №56/56 від 29.04.2013 (а.с.22, 23).

За період з 16.06.2013 року по 16.05.2020 року ОСОБА_1 повинен був здійснювати оплату за автомобіль в сумі 173033, 92 грн., що підтверджується копією графіку погашення заборгованості та довідкою АТ "Таскомбанк" №90/549 від 26.10.2020 про відсутність фінансових і майнових претензій до позичальника за кредитним договором (а.с.24, 25-26).

Крім того, ОСОБА_1 було сплачено страховий платіж, що підтверджується копією квитанції №27/27 від 14.05.2013 на суму 10195, 73 грн. (а.с.27) та здійснено оплату автосалону за перепродажну підготовку автомобіля, що підтверджується копією квитанції №1/1 від 19.05.2013 на суму 5874,61 грн. та копією акту виконаних робіт № ЗА-0003501 від 18.05.2013 (а.с.28, 9-30).

29.09.2015 рішенням Корольовського районного суду м. Житомира у цивільній справі №296/5655/15-ц встановлено, що 21.12.2013 року ОСОБА_1 передав транспортний засіб "Chevrolet Lacetti", реєстраційний номер НОМЕР_6 в оренду ОСОБА_3 строком на два місяця з можливістю її пролонгації за домовленістю сторін та із зобов`язанням ОСОБА_3 проводити щонедільну оплату за користування автомобілем в розмірі 1125 грн.. По завершенню двомісячного строку ОСОБА_3 автомобіль ОСОБА_1 повернуто не було. 12.03.2014 року за заявою ОСОБА_1 Дарницьким РУ ГУ МВС України в м. Києві внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001704 за ч.1 ст.190 КК України про те, що ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_1 автомобіль "Chevrolet Lacetti", д.н.з. НОМЕР_6 та в подальшому без дозволу та без відому ОСОБА_1 зняв його з обліку. Разом з тим, встановлено, що згідно з довіреністю серії ВТМ №153158 від 30.12.2013, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю., ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_3 бути його представником у відповідних органах ДАІ, міністерства Транспорту, нотаріальних конторах, на митниці або будь - яких інших установах, підприємствах, організаціях з питань, пов`язаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля "Chevrolet Lacetti", реєстраційний номер НОМЕР_6 . У подальшому відповідно до довіреності серії ВТР №887972 від 31.01.2014, яка посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л. та зареєстрована за №349, ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_5 , зокрема, керувати автомобілем "Chevrolet Lacetti", реєстраційний номер НОМЕР_6 та продати його. 13.02.2014 року транспортний засіб "Chevrolet Lacetti", 2012 року випуску зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою рахунком ВІА №312060, за якою за автомобіль сплачено 100000 грн., свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_2 та автомобіль зареєстровано за новим державним номерним знаком НОМЕР_2 .

Зазначеним рішенням у позові ОСОБА_1 відмовлено у скасуванні державної реєстрації автомобіля марки "Chevrolet Lacetti" за ОСОБА_2 , у визнанні недійсними довіреностей від 30.12.2013 за №267 та від 31.01.2014 за №349, у визнанні права власності ОСОБА_1 на спірний автомобіль (а.с.69-73).

13.11.2014 ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира визначено місце зберігання автомобіля у ОСОБА_2 (а.с.32-33).

30.12.2015 ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира скасовано накладений на автомобіль арешт у зв`язку з тим, що в арешті відпала потреба (а.с.75).

08.08.2017 постановою Окружного адміністративного суду міста Києва зобов`язано Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_2 автомобіля марки "Chevrolet Lаccetti" номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_6 . Зобов`язано Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві зареєструвати автомобіль марки "Chevrolet Lаccetti" номер кузова НОМЕР_3 за ОСОБА_1 (а.с.35-37).

Як вбачається з копії довідки №8044/670 від 08.09.2017 було на підставі вищезазначеної постанови скасовано реєстрацію автомобіля "Chevrolet Lаccetti", 2012 року випуску, кузов НОМЕР_3 , номерні знаки НОМЕР_6 , що належав ОСОБА_2 (а.с.38).

30.10.2017 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3, 4 ст.358, ч.ч.2, 3 ст.289 КК України, автомобіль "Chevrolet Laccetti", номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1 (а.с.39).

10.01.2018 ухвалою Дарницького районного суду м. Києва роз`яснено, що виконання ухвали від 30.10.2017 провадиться шляхом повернення автомобіля ОСОБА_2 (а.с.40).

09.12.2020 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 і постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.08.2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 року в справі №826/12834/16 скасовано. Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про скасування державної реєстрації закрито (а.с.59-68).

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до положень ст.ст.1166, 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність обов`язкових умов, а саме наявності шкоди; протиправності дій заподіювача шкоди; причинного зв`язку між противоправною поведінкою заподіювача і шкодою; вини в заподіянні шкоди.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У пункті 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Вирішуючи питання, пов`язані з розмежуванням добросовісного та недобросовісного набувача, слід враховувати положення статті 330 ЦК, відповідно до якої, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Зокрема, відповідно до статті 388 ЦК України набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не мала права її відчужувати. Отже, набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння.

Навпаки, набувач визнається недобросовісним, якщо він знав чи повинен був знати, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати, тобто якщо знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння (стаття 390 ЦК України). Таким чином, набувач є недобросовісним, якщо річ набута ним злочинним шляхом.

Згідно ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

У разі задоволення віндикаційного позову суд повинен вирішити питання про відшкодування добросовісному набувачеві його витрат на придбання майна. Такі витрати мають бути стягнуті зі сторони, яка отримала кошти за недійсним правочином, або з особи, яка є винною у недійсності правочину.

Власник майна не може витребувати його з незаконного володіння іншої особи за сукупної наявності трьох умов:

а) набувач має бути добросовісним набувачем, він не повинен знати, що купує майно не у власника;

б) майно має бути придбане за гроші, тобто повинно бути саме купленим;

в) власник має втратити володіння цим майном із власної волі, тобто майно має бути передане власником за договором (схову, майнового найму) іншій особі, яка б продала його добросовісному набувачеві.

У будь-якому разі недобросовісними мають вважатися особи, які заволоділи майном або одержали майно в результаті скоєння злочину. При цьому ці особи завжди мають вважатися такими, що знали про незаконність свого володіння.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 з власної волі добровільно 21.12.2013 року передав транспортний засіб "Chevrolet Lacetti" в оренду ОСОБА_3 строком на два місяці, а ОСОБА_3 зобов`язувався проводити щонедільну оплату за користування автомобілем в розмірі 1125 грн.. Однак, по завершенню строку ОСОБА_3 автомобіль ОСОБА_1 повернуто не було, отже, саме ОСОБА_3 порушив обов`язки, покладені на нього договором оренди та передав автомобіль у користування третім особам.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 06.12.2010 у справі №3-13г10 якщо майно відчужене за відплатним договором, то відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача лише в разі, якщо майно вибуло з володіння власникам або особи, якій він передав майно, поза їх волею (було загублене, викрадене, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом). Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна, зокрема при укладенні договору оренди, виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

На підставі аналізу норм діючого ЦК України, судової практики з розгляду справ про витребування майна з чужого незаконного володіння суд дійшов висновку, що, укладаючи з ОСОБА_3 договір оренди транспортного засобу та передаючи власний автомобіль у користування іншій особі, в діях позивача ОСОБА_1 була воля на передачу цього майна в користування іншій особі, яка зобов`язалась повернути це майно після закінчення строку, на який воно було передане, але не виконала цього обов`язку відповідно до умов укладеного договору.

Таким чином, встановлені на час розгляду справи обставини унеможливлюють вимогу відшкодування завданої матеріальної шкоди добросовісним набувачем. При цьому позивач не позбавлений можливості вимагати відшкодування шкоди від особи, яка не виправдала довіру за первісним договором оренди, у тому числі шляхом пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженнівідносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3, 4 ст.358, ч.ч.2, 3 ст.289 КК України. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збіру разі відмови в позові покладається на позивача.

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач :

ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_2

Відповідач:

ОСОБА_2 ,

АДРЕСА_1

Суддя: Н.М. Анциборенко