ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 лютого 2021 року м. Чернівці

справа № 715/841/20

провадження22-ц/822/64/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б. суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про витребування майна та скасування записів про право власності

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про витребування майна та скасування записів про право власності.

Позов мотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого Кінащук Н.М., приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу від 05 квітня 2007 року реєстраційний номер 1732 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 05 квітня 2007 року за №2011941, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2

05 квітня 2007 року між АКІБ «УкСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, згідно умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 90000 доларів США, строком до 04 квітня 2022 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05 квітня 2007 року між АКІБ «УкСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 51587, предметом якого є житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 422 кв.м., житловою площею 205,7 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 .

08 грудня 2011 року за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АКІБ «УкСиббанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки з ОСОБА_2 .

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 кредитного зобов`язання виникла заборгованість, яка ним не сплачена.

Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмету іпотеки у власність. Виселено з вказаного житлового будинку ОСОБА_2 та зобов`язано останнього передати банку правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, ключі від вхідних дверей та інші документи.

08 жовтня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договори купівлі-продажу Ѕ частини спірного будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. за реєстровим номером 23743, за індексним номером 49064642 від 08.10.2019 року та внесено запис про право власності до Державного реєстру речових прав за №33577337, та іншої Ѕ частини будинку зареєстрований в реєстрі за №23744 за індексним номером 49064837 від 08.10.2019 року та внесено запис про право власності до Державного реєстру речових прав за №33577539.

З п.1.2.вказаних договорів купівлі-продажу вбачається, що нерухоме майно належить ПАТ «Дельта Банк» на праві приватної власності на підставі заочного рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30.09.2014 року у справі №715/1705/14-ц, провадження №2/715/636/14. Право власності продавця зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.05.2018 року, за номером 261161205, реєстраційний номер нерухомого майна 210.

20 лютого 2020 року постановою Чернівецького апеляційного суду заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30.09.2014 року у справі №715/1705/14-ц скасовано, у задоволенні позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Передача в іпотеку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами не свідчить про надання іпотекодавцем згоди на продаж нерухомого майна, а лише підтверджує згоду останнього на передачу майна в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором. Крім того вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, тому вважає, що має право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі ст.388 ЦК України.

З врахуванням уточнених позовних вимог, просив суд витребувати від ОСОБА_1 на свою користь житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 210. Скасувати державну реєстрацію права власності номер запису 33577337 внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49064642 від 08.10.2019 року, та номер запису 33577539 внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49064837 від 08.10.2019 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С., щодо реєстрації права власності на житловий будинок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Витребувано від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 422,0 кв.м., в т.ч. житловою площею 205,7 кв. м., складовими частинами якого є: житловий будинок літ. «А», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», убиральня літ. «Г», огорожа №1-6, колодязь №7, вигрібна яма літ. «І», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210.

Скасовано державну реєстрацію права власності № 33577337, внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49064642 від 08.10.2019 13:04:51 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. щодо реєстрації права власності на 1/2 частку житлового будинку, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 422,0 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210 за ОСОБА_1 .

Скасовано державну реєстрацію права власності № 33577539, внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49064837 від 08.10.2019 13:12:52 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. щодо реєстрації права власності на 1/2 частку житлового будинку, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 422,0 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210 за ОСОБА_1 .

Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2020 року у виді арешту на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами.

Вирішено питання розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірний житловий будинок вибув з володіння позивача поза його волею, на підставі заочного рішення суду, яке в подальшому скасовано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову ОСОБА_2 в позові.

Зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції не взято до уваги ті обставини, що на час укладення договорів купівлі-продажу спірного майна, продавець ПАТ «Дельта Банк» був законним власником майна та мав всі права на відчуження будинку, оскільки заочне рішення суду було чинним. Банк набув право власності на будинок внаслідок виконання рішення суду, а саме реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав. Укладення договорів купівлі-продажу будинку відбулося відповідно до результатів відкритих торгів аукціону, оформлених протоколом аукціону від 12.09.2019 року.

Посилається на те, що він не знав і не міг знати про те, що об`єкт нерухомості відчужується особою, яку в подальшому буде визнано особою, що не мала таких прав, тому вважає себе добросовісним набувачем. Статтею 388 ЦК України передбачено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Крім того, спірний об`єкт позивачем був переданий в іпотеку, що передбачає можливе його відчуження, та свідчить про вибуття майна з володіння позивача за його волею.

Безпідставно та необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, оскільки вважає, що позивач ввів в оману суд щодо своєї необізнаності про вибуття нерухомого майна з його володіння з 30.09.2014 року, так як зумисно не отримував судові повістки з метою перегляду в майбутньому заочного рішення, зловживаючи своїми процесуальними правами, використовуючи суд, як інструмент в досягненні своєї мети, а саме не погасити кредитні зобов`язання, витребувати майно у добросовісного набувача, звільнити його з-під іпотеки та зняти заборону відчуження спірного майна.

Судом в неповній мірі встановлені обставини по справі, не надана правова оцінка доказам, оскільки він та члени його сім`ї зареєстровані та проживають у спірному будинку, ним здійснено приватизацію земельної ділянки, закріпленої за будинком, проведені ремонтні роботи на суму 300000 гривень. Судом не прийнято до уваги той факт, що конструкція, за якої добросовісний набувач утрачає майно й сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

При постановленні рішення суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог так як постановив скасувати державну реєстрацію права власності, однак з 16.01.2020 року такого способу захисту порушеного права як скасування запису про проведену державну реєстрацію права Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачає.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого Кінащук Н.М. приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу 05 квітня 2007 року, реєстраційний номер 1732 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 05 квітня 2007 року за № 2011941, Глибоцькому комунальному районному бюро технічної інвентаризації в кн. 1, стор. 105, номер запису 105, електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 16963429, житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 422 кв.м., в тому числі житловою площею 205,7 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», убиральні літ. «Г», огорожі №1-6, колодязя №7, вигрібної ями літ. «І» належить на праві власності ОСОБА_2

05 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0, згідно умов якого банк зобов`язався надати останньому кредит у розмірі 90000 доларів США строком до 04 квітня 2022 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки № 51587, предметом якого є житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 422 кв.м., житловою площею 205,7 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 .

08 грудня 2011 року за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АКІБ «УкрСиббанк» відступив на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки з ОСОБА_2 .

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 кредитного зобов`язання ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

30.09.2014 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області ухвалено заочне рішення у справі № 715/1705/14-ц (провадження 2/715/636/14), яким позов банку задоволено, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 0 від 05 квітня 2007 року, яка становить 105 472,04 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, на нерухоме майно, яке розташоване по АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 422 кв.м., в тому числі житловою площею 205,7 кв.м., літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», убиральні літ. «Г», огорожі №1-6, колодязя №7, вигрібної ями літ. «І», шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність. Виселено з житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та зобов`язано останнього передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, ключі від вхідних дверей та інші документи.

08 жовтня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 422,0 кв.м., в т.ч. житловою площею 205,7 кв. м. складовими частинами якого є: житловий будинок літ. «А», літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», убиральня літ. «Г», огорожа №1-6, колодязь №7, вигрібна яма літ. «І», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрований в реєстрі за №23743. На підставі цього договору та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49064642 від 08.10.2019 13:04:51 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 33577337.

Того ж дня, між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу іншої 1/2 частини житлового будинку, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 23744. На підставі цього договору та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49064837 від 08.10.2019 13:12:52 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 33577539.

З п. 1.2. договорів вбачається, що нерухоме майно належить продавцю ПАТ «Дельта Банк» на праві приватної власності на підставі заочного рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30.09.2014 року у справі № 715/1705/14-ц, провадження № 2/715/636/14. Право власності продавця зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.05.2018 року, номер запису про право власності 261161205, реєстраційний номер нерухомого майна: 210.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 20.02.2020 року по справі № 715/1705/14 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30.09.2014 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення, зобов`язання вчинити дії відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 5481,00 грн. Постанова набрала законної сили 20.02.2020 року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких

виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що спірний житловий будинок вибув з володіння позивача поза його волею, так як вибув із його власності на підставі повноважень наданих банку заочним рішенням суду, яке в подальшому скасоване.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», зараз і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачене законом (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачене законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, визначених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (пункт 4 частини першої статті 3 цього Закону, зараз і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що на період укладення оспорюваного договору купівлі-продажу житлового будинку, а саме 08 жовтня 2019 року обтяжень, реєстрацію іншого речового права чи іпотеки на житловий будинок, господарські будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210, іпотеки, заборони в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не було, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за номером інформаційної довідки 204861833 від 20.03.2020 року.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо добросовісності набуття права власності на спірне майно, враховуючи наступне.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим, відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що у позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають установити всі юридичні факти, визначені статями 387 та 388 ЦК, зокрема чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 17 грудня 2014 року № 6-140цс14.

Частиною другою статті 388 ЦК України визначено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З викладеного вбачається, що добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяжень (їх наявність або відсутність), що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не могла знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Аналогічну правову позицію щодо добросовісності набувача викладено в постанові ВП ВС від 23.10.2019 року по справі №922/3537/17.

Як вбачається з договорів купівлі-продажу житлового будинку від 08.10.2019 року, відповідач ОСОБА_1 набув майно за відплатним договором. Добросовісність набувача відповідно до норм закону пов`язується з обставинами чи знав він про незаконність покупки або чи повинен був знати про незаконність такого договору купівлі-продажу.

При цьому, частина 5 статті 12 Цивільного кодексу України передбачає, у разі, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом, тобто за змістом цієї норми добросовісність набувача презюмується.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

З конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

Частина перша статті 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частини другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу, зокрема відмовити у захисті права, яким особа зловживала.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позов про витребування майна, яке відчужене стороною яка володіла ним на підставі судового рішення, яке в подальшому скасоване, не підлягає задоволенню, оскільки зазначений позов спрямований на одержання судового захисту права, яким особа зловживала. ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, який законним шляхом набув своє майно, покладаючись на добросовісність дій ПАТ «Дельта Банк», тому у нього не може бути витребувано майно на підставі статті 388 ЦК України, оскільки в діях позивача наявна воля на передачу майна іншій особі для можливості звернення стягнення на майно в рахунок кредитних боргів.

Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною у даному випадку та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

ОСОБА_1 придбаваючи вищевказане майно, яким володіло ПАТ «Дельта Банк» на підставі рішення суду, мав усі підстави вважати, що такі договори є законними та розраховувати на певний стан речей, тобто правомірно очікував, що ПАТ «Дельта Банк», відчужуючи йому нерухоме майно має право ним розпоряджатися, а він після отримання цього майна матиме змогу мирно ним володіти.

Обґрунтованими є доводи апеляційної скарги що апелянт не знав та не міг знати, що об`єкт нерухомості відчужується особою, яку в подальшому буде визнано такою, що не мала даних прав, оскільки про посвідченні договорів купівлі-продажу нотаріус перевірив наявність обтяжень на об`єкт нерухомості, що відчужується, і арештів чи заборон на відчуження будинку не було. Витребування спірного будинку, де здійснено ремонті роботи, приватизовано земельну ділянку, протягом тривалого часу зареєстровані та проживають члени сім`ї апелянта, призводить до грубого порушення його прав як добросовісного набувача.

Крім того, за час постановлення заочного рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме з 30.09.2014 року, позивач ОСОБА_3 не здійснював жодних дій щодо виконання умов кредитного договору та не вчиняв спроб для недопущення можливості в подальшому банком здійснити відчуження іпотечного майна, що свідчить про зловживання зі сторони позивача своїми процесуальними правами.

Жодних доказів того, що позивачем ОСОБА_2 належним чином виконано умови кредитного договору № 0, згідно якого банк надав останньому кредит у розмірі 90000 доларів США, та сплачено ним суму боргу суду не надано.

Посилання в апеляційній скарзі щодо незастосування судом першої інстанції строку позовної давності, так як ОСОБА_2 звернувся до суду поза межами строку позовної давності є безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що підставою заявлених позовних вимог ОСОБА_2 обґрунтовує наявністю постанови Чернівецького апеляційного суду від 20.02.2020 року по справі № 715/1705/14, якою заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30.09.2014 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у позові ПАТ «Дельта Банк», саме з цього дня починає перебіг строк позовної давності. Жодних належних та підтверджуючих доказів про те, що ОСОБА_2 міг дізнатися раніше про порушення свого майнового права немає. Враховуючи зазначене, позов подано в межах строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про вихід суду за межі позовних вимог, в частині скасування державної реєстрації права власності, хоча позивачем зазначено позовні вимоги про скасування запису про право власності жодних юридичних наслідків в даному випадку не створює, оскільки зазначена вимога є похідною, а колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Оскільки суд першої інстанції надав неналежну юридичну оцінку обставинам справи, ухвалив оскаржуване рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення, що оскаржується скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

Щодо судових витрат

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та відмови у позові, з позивача слід стягнути на користь відповідача 11311 гривень 24 копійки в рахунок відшкодування судових витрат понесених на сплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2020 року скасувати.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про витребування майна та скасування записів про право власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11311 гривень 24 копійки судових витрат за апеляційну скаргу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: І.Н. Лисак

Н.К. Височанська