Номер провадження 2/243/1536/2021
Номер справи 945/153/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року м.Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мінаєва І.М.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Д.В.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи служби у справах дітей Слов`янської міської ради,

вимоги позивача: про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини без згоди та супроводу батька за межі України та оформлення проїзних документів,

учасники справи: не з?явилися,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

1. 03.02.2021 ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третьої особи служби у справах дітей Слов`янської міської ради про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини без згоди та супроводу батька за межі України та оформлення проїзних документів.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги (з урахуванням уточнення), позивачка зазначає, що вона з 29.12.2007 перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 20.05.2009, дитина залишилася мешкати з матір`ю. Батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, майже не спілкується з донькою. Наразі позивачка має бажання поїхати разом з донькою за межі України, однак всі її звернення до відповідача з проханням надати дозвіл на багаторазовий виїзд з/до тимчасово окупованої території України та виїзд за кордон з метою відпочинку ігноруються відповідачем. У березні 2020 пункт пропуску "Майорськ" на лінії зіткнення в Донбасі був закритий і до теперішнього часу залишається закритим, на території м.Горлівки відключені нотаріальні реєстри. Посилаючись на наведені обставини та положення ст.313 ЦК України, п.п.2 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, просила надати дозвіл ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_1 на багаторазовий виїзд (в`їзд) із (до) тимчасово окупованої території (зони проведення ООС) до м.Горлівка Донецької області, та на тимчасово окуповану територію АР Крим та м.Севастополь, та на виїзд з цих територій, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 та надати дозвіл на багаторазовий тимчасовий, строком не більше 30 календарних днів, виїзд за межі України, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, та оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду з перетинанням державного кордону ОСОБА_3 у супроводі матері з обов`язковим поверненням дитини до України.

2.Від імені відповідача ОСОБА_2 на електронну пошту суду надано заяву, за змістом якої вказано, що він отримав копію позовної заяви, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Однак, з урахуванням неможливості виїзду з тимчасово непідконтрольної території України та епідеміологічної ситуації у нього відсутня можливість виїхати на територію України задля надання будь-яких дозвільних документів дитині.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

3.Позивачка надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

4.Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 05.04.2021 цивільну справу передано за підсудністю до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (а.с.25-26).

5.Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду від 22.04.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачеві наданий строк для усунення недоліків (а.с.37).

6.Ухвалою суду від 18.05.2021 загальне позовне провадження у справі відкрито, призначено підготовче судове засідання (а.с.62-63).

7.Ухвалою суду від 31.05.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.126).

8.Представник третьої особи служби у справах дітей Слов`янської міської ради був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання не надав.

9.Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК у зв?язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом.

10.ОСОБА_2 та ОСОБА_1 29 грудня 2007 зареєстрували шлюб, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області складено відповідний актовий запис за № 1742 (а.с.15).

11.Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області 20.05.2009 складено відповідний актовий запис за № 131 (а.с.16).

12.ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.17).

13.Згідно довідки школи № 12 м.Горлівка з поглибленим вивченням окремих дисциплін № 198 від 22.03.2021 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається у 7-Б класі (а.с.52зв.).

14.Згідно довідки ПП "Комсомольський" від 30.03.2011 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею за зазначеною адресою зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 (а.с.53).

15.ОСОБА_1 на праві приватної власності належить буд. АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 06.06.2005, виданим виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради (а.с.54зв.).

16.28.04.2021 ОСОБА_1 надіслала ОСОБА_2 листа з проханням надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України (а.с.58-60). Зазначений лист отриманий особисто ОСОБА_6 04.05.2021 згідно поштового відправлення (а.с.95). Окрім того, позивачем було надіслано на адресу відповідача копію позовної заяви з доданими документами, яка згідно поштового повідомлення отримана особисто ОСОБА_2 (а.с.98).

17.За відомостями Служби у справах дітей Слов`янської міської ради від 02.06.2021, наданими у відповідь ОСОБА_1 , сторони по справі та малолітня дитина відсутні на території Слов`янська, тому обґрунтований висновок щодо надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, орган опіки та піклування Слов`янської міської ради надати не має можливості (а.с.141).

V. Оцінка суду.

18.Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

19.Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її добробуту, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

20.Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

21.Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

22.Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

23.Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

24.14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року, вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

25.Разом із тим, за змістом статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

26.Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини.

27.У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) зроблено висновок, що "положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди".

28.Сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки.

Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості.

29.Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ "Хант проти України"). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ "Мамчур проти України").

30.Підставою зазначеного позову зазначено відмову неаргументовану відповідача у наданні такого дозволу на перетин лінії розмежування та державного кордону України дитиною. Водночас, від імені відповідача на електронну пошту суду надіслано заяву за змістом якої він зазначає, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідачеві було роз`яснено порядок подання документів з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи згідно ст.43 ЦПК України, зокрема щодо необхідності скріплення поданих документів власним електронним підписом (а.с.131). Однак, відповідачем цього порядку дотримано, надіслані ним документи, зокрема і заява про визнання позовних вимог, не засвідчена електронним підписом. Оскільки підписи відповідача у паспорті громадянина України, виданому на його ім`я, надісланій ним заяві та поштових повідомленнях мають суттєві розбіжності, суд позбавлений можливості пересвідчитися, що саме відповідачем подано заяву про визнання позовних вимог, адже позов обґрунтований саме відмовою відповідача від надання дозволу на виїзд дитини. Окрім того, у разі визнання позовних вимог сторони не позбавлені можливості застосувати визначений чинним законодавством позасудовий порядок нотаріального посвідчення заяви батька на виїзд дитини, про що зазначала у позові позивачка, вказуючи про можливість виїзду на територію РФ.

31.Метою здійснення багаторазових виїздів дитини до тимчасово окупованої території України та за межі України позивачем вказано мету відпочинку та оздоровлення.

32.За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

33.Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

34.Позивачем не надано будь-яких доказів про існування нагальної необхідності оздоровлення дитини, будь-які відомості про стан її здоров`я з відповідними медичними рекомендаціями також в матеріалах справи відсутні. Отже, процесуальний обов`язок доказування наявності такої мети багаторазових виїздів з тимчасово окупованої території та за межі території України та її відповідності інтересам дитини позивачкою не надано. До того ж, як вказує позивачка за змістом свого позову, виїзд з території м.Горлівка є неможливим з березня 2020.

35.Також позивачка однією з підстав свого позову вказала що батько дитини - відповідач по справі не бере участі у вихованні та утриманні доньки, не цікавиться її життям, тому у разі задоволення позову вважає, що його права не будуть порушені. Водночас, будь-яких доказів на підтвердження і цих обставин матеріали справи не містять.

36.Враховуючи те, що дозвіл на виїзд дитини за кордон без обмеження його відповідним часом чи періодом до досягнення дитиною 16-річного віку може стати підставою для перебування дитини за кордоном досить тривалий не обмежений час, і це може порушити батьківські права відповідача та позбавити його права на спілкування з дочкою та на участь у її вихованні, а багаторазовий виїзд дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачений, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитиною 16-річного віку.

37.Згідно з підпунктом 2) пункту 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 16-річного віку, здійснюється на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа;

38.Отже, оскільки оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 16-річного віку, здійснюється на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа, якщо батьки не перебувають у шлюбі, і згоди на оформлення паспорту для виїзду за кордон іншого з батьків не вимагається, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині надання дозволу на виготовлення дитині проїзних документів.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

39. Позивачем при зверненні до суду із позовом було сплачено судовий збір, відповідно до ставки, визначеної Законом України "Про судовий збір". З урахуванням ст.141 ЦПК України та з огляду на відмову у задоволенні позову судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.313 ЦК України, ст.ст. 141, 153, 157 Сімейного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи служби у справах дітей Слов`янської міської ради, про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини без згоди та супроводу батька за межі України та оформлення проїзних документів - залишити без задоволення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У відповідності до п.п.15.5 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до /або через відповідні суди.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв