Справа № 599/76/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2021 р. Зборівський районний суд Тернопільської області в складі: головуючої судді Чорної В. Г., при секретарі Грицай О.П., за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Зборові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про судове тлумачення договору купівлі - продажу житлового будинку та гаражу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про судове тлумачення договору купівлі - продажу житлового будинку та гаражу, що по АДРЕСА_1 , зокрема, яка конкретно грошова сума та її номінальний розмір була визначена цим договором за передачу йому будинковолодіння з гаражем, що розташовані по АДРЕСА_1 та прийняття його, які були істотні умови цього договору, як реального чи як консенсуального; яка конкретна сума коштів та її розмір у договорі за придбання будинковолодіння з гаражем, що розташовані по АДРЕСА_1 була на цей момент спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; яка реальна воля та волевиявлення була у сторін в договорі; чи дійсно та фактично згідно даного договору придбане ним будинковолодіння з гаражем, що розташовані в по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та просив визнати договір купівлі - продажу будинковолодіння з гаражем, що розташовані в АДРЕСА_1 удаваним, оскільки даний договір де факто є договір дарування, а тому його необхідно визнати і де-юре договором дарування. Вимоги обґрунтовує тим, що 15 жовтня 1993 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. На початку жовтня 2012 року його батько ОСОБА_5 , домовився зі ним про укладення договору дарування будинковолодіння з гаражем, що розташовані по АДРЕСА_1 . Даний договір дарування доручили відповідачці ОСОБА_2 , яка його оформила через рішення Зборівського районного суду, за результатами прийнятого судового рішення вона зареєструвала за ним право власності на будинковолодіння з гаражем, що розташовані в АДРЕСА_1 і надала витяг з Державного реєстру про зареєстроване його право на будинковолодіння з гаражем, що розташовані в АДРЕСА_1 . Результати оформлення договору та документів, на той час його влаштовували, які були спрямовані на припинення права власності у дарувальника - батька ОСОБА_5 та виникнення права власності в нього, як обдарованого, оскільки ніяких спірних питань з цього приводу не виникало, так як була реалізована спільна з батьком воля щодо договору дарування. В подальшому сім`я розпалася і рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2020 року шлюб між ним та ОСОБА_2 офіційно розірвано і відповідачка звернулася до нього з позовом про поділ майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на Ѕ частину будинковолодіння. 21 жовтня 2020 року він дізнався, що 12 листопада 2012 року рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області у справі № 1907/2167/2012 визнано не як договір дарування, а чомусь як договір купівлі - продажу житлового будинку та гаражу по АДРЕСА_1 , між ним та батьком ОСОБА_5 , що не відповідає дійсності та реальній волі та волевиявленню обох сторін, тому виникла необхідність звернутися в суд за захистом свого порушеного права. Представник позивача підтримав в суді позовні вимоги та просив їх задоволити розтлумачивши договір купівлі продажу та визнати його договором дарування.

Відповідач та представник відповідача підтримали заперечення щодо позовних вимог, викладені у відзиві на позов, зокрема, що позовна заява подана до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Крім цього, укладений між позивачем ОСОБА_4 та його батьком ОСОБА_5 договір купівлі- продажу житлового будинку та гаражу, що в АДРЕСА_1 , не містить незрозумілих слів, понять термінів, які б не давали змоги з`ясувати дійсні наміри сторін при підписанні договору, що вбачається із змісту мотивувальної частини рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2012 року у справі №1907/2167/2012, що набрало законної сили, яким встановлено, що в жовтні 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та гаражу, що в АДРЕСА_1 . За придбане майно позивач сплатив визначену договором суму коштів і воно йому передано. Приймаючи до уваги, що умови договору виконано, але відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд вважає, що такий договір слід визнати дійсним і за ОСОБА_4 визнати право власності на придбане майно. Вважають, що підстави для тлумачення змісту договору купівлі- продажу житлового будинку та гаражу, що в АДРЕСА_1 , відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про судове тлумачення договору купівлі-продажу житлового будинку та гаражу просять відмовити у повному обсязі.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив, що рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2012 року, що набрало законної сили та оригінал якого знаходиться в архіві суду при матеріалах цивільної справи №1907/2167/2012, визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та гаражу, що в АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Даним рішенням встановлено, що в жовтні 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та гаражу, що в АДРЕСА_1 . За придбане майно позивач сплатив визначену договором суму коштів і воно йому передано. Приймаючи до уваги, що умови договору виконано, але відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд вважає, що такий договір слід визнати дійсним і за ОСОБА_4 визнати право власності на придбане майно.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин - це дія особи, яка відображає її внутрішню волю. Якщо волевиявлення виражене не чітко, можливе різне тлумачення волі сторін правочину. Тому виникає необхідність у встановленні особливих правил тлумачення волі сторони правочину.

Статтею 213 ЦК визначено суб`єктів тлумачення правочину та правила тлумачення правочину.

Суб`єктом тлумачення правочину насамперед є його сторона (сторони).

На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину (частина друга статті 213 ЦК України).

Правила тлумачення правочину мають застосовуватися і в разі автентичного тлумачення правочину його сторонами, і в разі тлумачення правочину судом.

Але якщо в разі автентичного тлумачення ця норма має рекомендаційний характер, то в разі випадку тлумачення змісту правочину судом застосування правил частин третьої, четвертої статті 213 ЦК є обов`язковим.

Оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити приймаючи до уваги, що укладений між позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір купівлі- продажу житлового будинку та гаражу, що в АДРЕСА_1 , не містить незрозумілих слів, понять термінів, які б не давали змоги з`ясувати дійсні наміри сторін при підписанні договору, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили та яке роз`яснено судом на вимогу позивача, а тому правові підстави для тлумачення змісту даного договору купівлі- продажу відсутні і у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про судове тлумачення договору купівлі-продажу житлового будинку та гаражу слід відмовити.

В порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягнути із позивача на користь відповідача понесені нею судові витрати по справі на професійну правничу допомогу в розмірі 13820,00 (тринадцять тисяч вісімсот двадцять) гривень, що підтверджені квитанцією до прибуткового касового ордера №212 від 02 квітня 2021 року (а.с.71) та заперечень щодо їх розміру від позивача не заявлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 18, 81, 200, 206, 259, 263-265, ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про судове тлумачення змісту договору купівлі - продажу житлового будинку та гаражу, що по АДРЕСА_1 (з 01.02.2021 року Тернопільського) району, визнання договору купівлі продажу удаваним та визнання його договором дарування.

Стягнути із позивача ОСОБА_4 , НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 (з 01.02.2021 Тернопільського) району, на користь ОСОБА_2 , НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 (з 01.02.2021 Тернопільського) району, понесені нею судові витрати по справі на професійну правничу допомогу в розмірі 13820,00 (тринадцять тисяч вісімсот двадцять) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повний текст рішення складено 11 червня 2021 року.

Суддя Зборівського

районного суду Чорна В.Г.