ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2253/19 Номер провадження 22-ц/814/305/21Головуючий у 1-й інстанції Куцин В. М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

секретаря Ряднини І.В.,

за участі: ОСОБА_1 , адвоката Майбороди О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 жовтня 2020 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 25 червня 2019 року на позачерговій сесії Великосорочинської сільської ради в присутності депутатів сільської ради та жителів села, ОСОБА_1 образила його колега, депутат та заступник сільського голови ОСОБА_2 . При цьому вона вживала лайку з використанням нецензурної лексики, про що місцевим дільничним складено протокол про адміністративне правопорушення, що посягає на громадський порядок і громадську безпеку за ст. 173 КУпАП.

Відповідно до протоколу № 49 від 25 червня 2019 року сорок сьомої позачергової сесії сьомого скликання Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області на засіданні були присутні 16 депутатів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

На запитання ОСОБА_1 щодо вибачень за образу відповідач лише продовжила його ображати в присутності депутатів.

Позивач вважає, що відповідач публічно принизила його честь та гідність, вживаючи на його адресу нецензурну лексику в присутності депутатів сільської ради та односельці, що призвело до моральних страждань позивача, погіршення його авторитету в селі, в зв`язку з чим він перебуває в пригніченому стані, що заважає йому відчувати себе гідним членом суспільства. Захистити честь та гідність можливо лише шляхом публічного вибачення відповідача в присутності депутатів Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень.

Враховуючи наведене, просив суд зобов`язати ОСОБА_2 , публічно, на засіданні сесії Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області сьомого скликання, в присутності депутатів, вибачитися перед ним за образу висловлену у формі нецензурної лайки та стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з приниженням честі та ділової репутації.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 960, 50 грн.

В задоволенні позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 , публічно, на засіданні сесії Великосорочинської сільської ради сьомого скликання, в присутності депутатів, вибачитися перед, ОСОБА_1 , за образу та нецензурну лайку, відмовлено.

Додатковим рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 грудня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Не погодившись з рішенням місцевого суду відповідач ОСОБА_2 оскаржила його до суду апеляційної інстанції. В доводах апеляційної скарги вважає рішення суду першої інстанції незаконним, та необґрунтованим, посилаючись на те, що місцевим судом неправильно та неповно досліджені докази, а висновки суду ґрунтуються на припущеннях та не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що судом не взято до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_1 заявив до неналежного відповідача, оскільки з огляду на положення ст. 1174 ЦК України, належним відповідачем у даному випадку буде орган місцевого самоврядування, службовою особою якого є відповідач.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу №49 сорок сьомої позачергової сесії 7 скликання Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, засідання сесії відбулося 25 червня 2019 року, участь в якому приймали серед інших сторони по справі депутати сільської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

На вказаній позачерговій сесії Великосорочинської сільської ради в присутності депутатів сільської ради та жителів села на зауваження депутата ОСОБА_1 «досить ходити, давайте працювати (голосувати)», зроблене депутату ОСОБА_2 , яка ходила по залу під час роботи сесії, остання відповіла ОСОБА_1 нецензурною лайкою.

Вказані обставини підтверджується показаннями свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_14 ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , які суду повідомили що 25 червня 2019 року на сесії Великосорочинської сільської ради на зауваження депутата ОСОБА_1 висловлене депутату ОСОБА_2 остання відповіла нецензурно «пославши його…». Крім того свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_4 стверджували, що пізніше депутати між собою обговорювали подію образи позивача відповідачем. За фактом вказаних подій складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 173 КУпАП стосовно ОСОБА_2 від 12 липня 2019 року.

Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 листопада 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що висловлювання відповідача на адресу позивача не є оціночним судженням, а є образливим висловлюванням яке має негативний характер, виражене в зневажливій, непристойній, принизливій чи брутальній формі та принижує честь і гідність позивача, а тому спричинена йому моральна шкода підлягає відшкодуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються критерії розумності і справедливості.

Статтею 280 ЦК України встановлено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та/або моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку, про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача, який довів протиправність дій відповідача, що принизили його честь, гідність та ділову репутацію.

У ході судового розгляду було встановлено, що підчас сорок сьомої позачергової сесії 7 скликання Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області 25 червня 2019 року, в присутності депутатів сільської ради та жителів села депутат ОСОБА_2 звернулась до депутата ОСОБА_1 нецензурною лайкою.

Судом було надано належну оцінку обставинам справи, достовірно встановлено, що відповідач, який є депутатом сільської ради, внаслідок висловлювання в присутності інших осіб нецензурної лайки на адресу позивача, який також є депутатом сільської ради, порушив право останнього на повагу до його гідності та честі, недоторканість ділової репутації, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати характеру та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення, тощо) та інші обставини.

Врахувавши обставини цієї справи (застосування нецензурної лайки з боку депутата сільської ради на адресу іншого депутата сільської ради, висловлену на робочому місці в присутності інших осіб), суд першої інстанції достатнім чином обґрунтував свій висновок про задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, визначивши його розмір у сумі 5 000 грн, врахувавши, що обставини спричинення моральної шкоди мають підвищений рівень суспільної неприйнятності, що відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості. Обґрунтованість розміру відшкодування моральної шкоди не спростовано відповідачем.

Твердження скаржника, що належним відповідачем у межах даної справи має бути Великосорочинська сільська рада Миргородського району Полтавської області, оскільки шкода завдана депутатом сільської ради, згідно до положень ст. 1174 ЦК України, має відшкодовуватися органом місцевого самоврядування - не узгоджуються з положеннями закону.

Стаття 1174 ЦК України визначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, наведене положення закону регулює порядок відшкодування шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових чи службових осіб органів державної влади чи місцевого самоврядування, що пов`язані з безпосереднім виконанням ними службових обов`язків, покладених на них державою.

Разом з тим, сам факт завдання моральної шкоди особі під час перебування посадової особи на робочому місці - не є безумовною підставою для відшкодування такої шкоди органом місцевого самоврядування на підставі ст. 1174 ЦК України.

Так, з обставин даної справи вбачається, що відповідач, із суб`єктивних міркувань та особистого неприхильного відношення до ОСОБА_1 , допустила відносно нього образливе висловлювання, яке спричинило останньому моральну шкоду, а тому такі дії не можна розцінювати, як такі, що пов`язані із виконанням нею посадових обов`язків службової особи, що виключає можливість відшкодування наслідків особистих дій ОСОБА_2 органом місцевого самоврядування.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо неправильності вирішення судом питання розподілу судових витрат, слід зазначити наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції чинній на момент подачі позову) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» №2629-VIII від 23 листопада 2018 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року у розмірі - 1921 грн.

Так, згідно до пункту 5 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції чинній на момент подачі позову), за подачу до суду позовної заяви про захист честі ті гідності фізичної особи передбачено сплату судового збору за позовну заяву немайнового характеру у розмірі 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (786, 40 грн.), а також позовної заяви про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921 грн.).

Встановлено, що звертаючись до суду із позовом про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди, позивачем заявлено вимогу немайнового характеру про зобов`язання ОСОБА_2 вибачитися перед ОСОБА_1 за образу та нецензурну лайку, яка підлягала оплаті судовим збором у розмірі 786, 40 грн., а також вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., яка підлягала оплаті судовим збором у розмірі 1 921 грн., що в загальному обсязі становить 2 689, 40 грн. Факт оплати позивачем судового збору у вказаному розмірі і зарахування коштів до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, вирішив питання розподілу понесених судових витрат, пропорційно до їх задоволення.

Так, вбачаючи, що суд прийшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн, що становить 50 % від заявленої суми відшкодування, то відповідно, судовий збір, сплачений за розгляд вказаної вимоги, так само підлягав розподілу у згаданій пропорції, що становить 960, 50 грн.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про не вирішення судом питання розподілу понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, оскільки зазначене питання було вирішено судом першої інстанції додатковим рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 грудня 2020 року.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Т.О. Кривчун

О. В. Чумак