20.04.2021 Єдиний унікальний номер 205/5086/20
Єдиний унікальний номер 205/5086/20
Провадження № 2/205/1360/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна та Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 09 липня 2020 року звернулася до суду з позовом до відповідача АТ КБ «Приватбанк», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., державний виконавець Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Барзіон О.І. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2020 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки з додержанням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 21 липня 2020 року подано квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2020 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2020 року було забезпечено позов та зупинено стягнення за виконавчим написом.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у своєму позові та додаткових письмових поясненнях посилалася на те, що 13 квітня 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого позивач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних за користування кредитними коштами. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2015 року зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 13 квітня 2006 року у розмірі 23 158 гривень 85 коп. З метою виконання рішення суду від 26 березня 2015 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 12 травня 2015 року було видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС м. Дніпропетровська від 19 липня 2016 року було відкрито виконавче провадження. 14 січня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 327, про стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 у розмірі 39 838 гривень 13 коп., а також витрат на вчинення виконавчого напису у розмірі 1 700 гривень. При цьому, відповідач не повідомив нотаріуса, а нотаріус не перевірив, що заборгованість не є безспірною. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2016 року було скасовано, у задоволенні позовних вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 було відмовлено. У липні 2019 року позивачеві стало відомо про наявність в Новокодацькому ВДВС у м. Дніпрі виконавчого провадження № 56557105 про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості у розмірі 41 538 гривень 13 коп. Зазначила, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2015 року було стягнуто заборгованість по тілу кредиту у розмірі 10 489 гривень 66 коп., а виконавчим написом запропоновано стягнути з неї заборгованість за тілом кредиту у розмірі 27 881 гривні 16 коп., проте, кредитними коштами вона не користувалася. Зазначила, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог закону, оскільки його вчинено на підставі ст.ст. 87-91 ЗУ «Про нотаріат» та п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написі нотаріусів. Вважає, що дії відповідача про звернення стягнення на суму заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса є незаконним, тому що виконавчий напис може бути вчинено лише вразі, якщо заборгованість є безспірною і за умови, що нотаріусу подано документи, які підтверджують безспірний характер заборгованості. Вважає, що нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі документів, які не відносяться до переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Просила суд скасувати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. № 327 14 січня 2016 року про стягнення зі ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 41 538 гривень 13 коп. Представник позивача у своїй заяві до суду просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» проти задоволення позовних вимог заперечував, з підстав, вказаних у відзиві, в якому зазначив, що банком нотаріусу було подано документи, які засвідчують право стягнення заборгованості, а саме: оригінал кредитного договору та засвідчену виписку з рахунку боржника. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів для вчинення нотаріальних дій. Позивачем у встановленому законом порядку не спростовано, що розмір заборгованості, яку запропоновано стягнути з неї, є іншим, доказів повного або часткового погашення заборгованості не надано. Належних і допустимих доказів порушення нотаріусом вимог закону позивачем до суду не надано. Крім того, представник позивача діє без належним чином оформлених повноважень, оскільки договір про надання правової допомоги був чинним до 31 грудня 2019 року. Також зауважив, що банк не є належним відповідачем, оскільки право на вчинення виконавчого напису має саме нотаріус. Зобов`язання позивача на теперішній час не виконано, вона зловживає своїми правом на звернення до суду з метою ухилення від виконання своїх обов`язків. При цьому виконавчим написом нотаріуса було запропоновано стягнути заборгованість, яка виникла у ОСОБА_1 на підстав генеральної угоди, укладеної 04 березня 2015 року між банком і позивачем. Строк позовної давності для звернення до суду банком пропущено не було, тому, що договір чинний, а посилання позивача на не укладення генеральної угоди від 04 березня 2015 року спростовується власноручним підписом позивача. У своїй заяві до суду представник відповідача просила розгляд справи проводити у її відсутність, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки судові не повідомила, надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності та ухвалити рішення згідно з чинним законодавством.

Третя особа Новокодацький ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання свого представника не направив, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки судові не повідомив, у відзиві на позовну заяву зазначив, що на примусовому виконанні у Новокодацькому ВДВС у м. Дніпрі перебуває виконавче провадження № 56557105 з примусового виконання виконавчого напису № 327, вчиненого 14 січня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 41 538 гривень 13 коп. Державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, оскільки виконавчий напис є виконавчим документом. На позивача покладено обов`язок довести в суді ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Просив справу розглядати за відсутності свого представника, ухваливши рішення згідно з вимогами чинного законодавства.

Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 березня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, відповідно до умов якої банк надав позивачеві кредит у розмірі 29 171 гривні 07 коп., строком до 31 березня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1,5 % щомісячно. Також, згідно з п. 2.2 генеральної угоди від 04 березня 2015 року, у разі порушення умов угоди, ОСОБА_1 сплачує банкові штраф у розмірі 5 059 гривень 15 коп. (а.с. 14-15).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2015 року зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто заборгованість у розмірі 23 158 гривень 85 коп. (а.с. 26-27), яке було скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року і у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було відмовлено (а.с. 30-36).

14 січня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 327, яким запропоновано стягнути зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за генеральною угодою № б/н від 04 березня 2015 року за період з 04 березня 2015 року по 15 грудня 2015 року у розмірі 39 838 гривень 13 коп., плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 1 700 гривень 00 коп., а всього 41 538 гривень 13 коп. (а.с. 13).

Постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Барзіон О.І. від 07 червня 2018 року було відкрито виконавче провадження ВП № 56557105 з примусового виконання виконавчого напису № 327 від 14 січня 2016 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. (а.с. 21).

Постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Барзіон О.І. ВП № 56557105 від 07 червня 2018 року було накладено арешт на майно, що належить боржникові (а.с. 22).

Постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Барзіон О.І. ВП № 56557105 від 07 червня 2018 року було звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 (а.с. 23).

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 ЗУ «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено у главі 14 ЗУ «Про нотаріат».

Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів та зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

При цьому ст. 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачеві можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2015 року про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 23 158 гривень 85 коп. скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року, а банк не повідомив нотаріуса, що за вказаним кредитним договором існує спір, тобто, нотаріусом вчинено нотаріальну дію з порушенням вимог законодавства. При дослідженні матеріалів даної цивільної справи, судом було встановлено, що підставою звернення відповідача до суду з позовом про стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 було порушення останньою умов кредитного договору № б/н від 13 квітня 2006 року. Підставою звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення зі ОСОБА_1 на користь банку заборгованості, стало порушення боржником умов генеральної угоди № б/н від 04 березня 2015 року.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про те, що генеральну угоду від 04 березня 2015 року вона не підписувала, тому угода є неукладеною, суд приходить до такого висновку за наступних підстав.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З копії генеральної угоди від 04 березня 2015 року, укладеної між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 , яка наявна в матеріалах справи, вбачається, що вона підписана сторонами (а.с. 15), доказів зворотного судові надано не було, тому твердження позивача про не укладення нею договору доказами не підтверджено.

Разом з тим, згідно з інформаційною довідкою з автоматизованої системи виконавчого провадження № 41920 від 17 серпня 2020 року (а.с. 80-90) в провадженні Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 56557105 з примусового виконання виконавчого напису № 327 від 14 січня 2016 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., інші виконавчі провадження про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» сум у провадженні виконавчої служби відсутні, тому зазначення позивачем про видачу Ленінським районним судом м. Дніпропетровська виконавчого листа на підставі рішення суду від 26 березня 2015 року, яке було скасовано постановою суду апеляційної інстанції, суд залишає без уваги, оскільки останній до виконання банком на теперішній час не пред`явлено.

Крім того, ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2020 року допущено поворот виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/547/15-ц від 26 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в порядку повороту виконання якого стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, стягнуті в межах виконавчого провадження ВП № 51705113, у розмірі 7 786 гривень 20 коп. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/90004040).

Заявляючи даний позов, позивач мала довести, що була відсутня правова підстава для вчинення спірного виконавчого напису, тобто факт відсутності порушеного права відповідача та відсутність підстав для захисту відповідного права шляхом стягнення кредитної заборгованості на підставі спірного виконавчого напису.

ОСОБА_1 не надано до суду доказів, що АТ КБ «ПриватБанк» для вчинення виконавчого напису не надано документів, які не відносяться до переліку, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

В матеріалах справи відсутня копія нотаріальної справи про вчинення приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. виконавчого напису № 327 від 14 січня 2016 року про стягнення з позивача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за генеральною угодою від 04 березня 2015 року у розмірі 39 838 гривень 13 коп., плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 1 700 гривень 00 коп., а всього 41 538 гривень 13 коп.

Таким чином, встановити і перевірити дотримання приватним нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису вимог ЗУ «Про нотаріат» в частині стягнення заборгованості у безспірному порядку, зокрема, чи було подано стягувачем документи, які підтверджують безспірність вимог, та чи відносяться надані нотаріусу стягувачем документи до переліку, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, суд об`єктивно позбавлений можливості.

При розгляді справи позивач не спростувала належними і допустимими доказами того, що у відповідача за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису було відсутнє право стягнення заборгованості за кредитним договором.

Щодо посилань відповідача у відзиві, що він є неналежним відповідачем, оскільки спірний виконавчий напис не вчиняв, суд зазначає, що право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про нотаріат»). У спорах між боржниками і стягувачами, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, зокрема про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, належним відповідачем є стягувач (кредитор), на користь якого було вчинено виконавчий напис, оскільки предметом позову є спір про право. Нотаріус може бути залучений до розгляду таких справ лише в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Тобто, саме АТ КБ «ПриватБанк», який є стягувачем, є належним відповідачем у даній цивільній справі.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

При цьому, само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.

Разом з цим, будь-яких належних доказів на підтвердження відсутності порушення ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором чи наявності спору щодо заборгованості (щодо її розміру, строків, за які вона нарахована, тощо) позивач судові не надала.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22 лютого 2017 року про визнання незаконною постанови КМУ № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 26 листопада 2014 року, залишену без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, оскільки у суду відсутні докази, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, а саме: нотаріальна справа про вчинення приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. спірного виконавчого напису.

Таким чином, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, тому вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про скасування виконавчого напису задоволенню не підлягають.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, понесені нею судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 87-89 ЗУ «Про нотаріат», ч. 1 ст. 141, ст. 247, ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ), треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна (місцезнаходження за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 6/9) та Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (місцезнаходження за адресою: 49128, м. Дніпро, вул. Юрія Кондратюка, буд. 108) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Судові витрати у справі віднести за рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: