233 № 233/4485/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
02 лютого 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С.,
за участю секретаря судового засідання Посуховій О.Б.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце його проведення були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності не надали.
Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 02.02.2021 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до п. 2 кредитного договору сума кредиту складає 125340,00 грн з терміном користування з 11 липня 2012 року по 11 липня 2019 року включно на споживчі цілі придбання автомобілю марки SSANG YONG ACTYON A200ХDI, 2011 року виписку, із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,5 % річних, які сплачуються у складі щомісячного ануітетного платежу на відповідний рахунок. Також п.п.2.5.2 передбачена сплата щомісячної комісійної винагороди за обслуговування кредиту у розмірі 0,7 % від розміру кредиту, а саме 877,38 грн щомісячно. Підпунктом 2.5.3 передбачена також сплата разової комісійної винагороди за надання кредиту у розмірі 2,99 % від розміру кредиту, а саме 3747,67 грн. Погашення кредиту має відбуватися щомісячно до 10 числа кожного місяця користування кредитом ануітетними платежами, що включають до себе суму частини кредиту, яка погашається після закінчення звітного місяця, та нараховані за звітний місяць проценти за користування кредитом. Розмір щомісячного платежу складає 3192,38 грн.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З наведених норм права вбачається, що за своїм змістом кредитний договір є двостороннім, оскільки породжує обов`язок кредитодавця надати кредит та обов`язок позичальника його повернути, сплативши проценти за користування ним, та має консенсуальний характер, а отже є укладеним з моменту, коли сторони досягли згоди з усіх його істотних умов у формі, що вимагається законом.
Оскільки кредитний договір має консенсуальний характер, суд дійшов висновку про те, що лише сам факт укладення такого договору не свідчить про передачу кредитних коштів позичальнику та наявності відповідної заборгованості.
Статтею 512 ЦК України передбачена можливість заміни Кредитора у зобов`язанні іншою особою внаслідок, в тому числі, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ухвалами Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08.10.2020 року та 02.11.2020 року позовна заява була залишена без руху з таких підстав.

Відповідно до п.п. 3, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, в тому числі обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

В порушення зазначених вимог позовна заява не містила розрахунок сум, що стягуються, зокрема процентів за користування кредитними коштами за період з 11.07.2012 року по 08.10.2018 року. До позовної заяви не долучено витяг з особового рахунку позичальника щодо руху коштів. В порушення зазначених вимог позовна заява не містить розрахунок сум, що стягуються за період з 11.07.2012 року по 08.10.2018 року, яка виникла до відступлення права вимоги кредитором позивачу щодо тіла кредиту у розмірі 74530,84 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 47415,35 грн, заборгованості за комісією в розмірі 44746,38 грн.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25.11.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та відкрито провадження у справі.

Оскільки всупереч вимог, передбачених ч. 1 ст. 517 ЦК України, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач як новий кредитор не надав до суду докази про наявність у боржника заборгованості перед первісним кредитором станом на час відступлення права вимоги, якими можуть бути меморіальний ордер, платіжне доручення або інший документ, що підтверджує видачу позичальнику кредитних коштів, витяг з банківського рахунку позичальника про рух коштів, тобто документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, що є важливою для їх здійснення, які первісний кредитор у зобов`язанні повинен був передати новому кредиторові, суд дійшов висновку про те, що позивачем не було доведено факт наявності заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за період з 11.07.2012 року по 08.10.2018 року, яка виникла до відступлення права вимоги кредитором позивачу, щодо тіла кредиту у розмірі 74530,84 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 47415,35 грн, заборгованості за комісією в розмірі 44746,38 грн, та відповідно факт наявності заборгованості за нарахованими відсотками згідно з кредитним договором з моменту відступлення права вимоги станом на 09.07.2020 року в розмірі 15262,21 грн.

Посилання позивача на те, що доказом наявності вказаної заборгованості є витяг з реєстру кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, який є додатком № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 03.10.2018 р., є необґрунтованим, оскільки такий документ не посвідчує факт передання кредитором грошових коштів позичальнику, а також факт погашення або прострочення заборгованості боржником.

Також не спростовує висновків суду посилання позивача про неможливість надати до суду розрахунок сум заборгованості за період з 11.07.2012 року по 08.10.2018 року, яка виникла до відступлення права вимоги кредитором позивачу, через відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, оскільки, надаючи новому кредитору копії кредитного договору, договору поруки, на виконання вимог, передбачених ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен був передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Крім того, суд, розглядаючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком, виходить з того, що відповідачем не обґрунтовано розрахунок в частині заборгованості за комісійною винагородою за надання кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частиною 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції від 22.09.2011 року, чинній на час укладення договору) встановлено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

У рішенні від 10.11.2011 року Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення Закону ( 1023-12 ), які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону ( 1023-12 ) у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (254к/96-ВР ) слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

У розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга означає діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що передбачена п.2.5.2, п. 2.5.3 умови кредитного договору щодо перерахування банку разової комісійної винагороди за надання кредиту в розмірі 2,99 % від розміру кредиту в сумі 3747,67 грн та щомісячної комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 0,7 % від суми кредиту, а саме 877,38 грн не може бути визнано додатковою послугою, за яку може бути нарахована така плата.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Таким чином, на підставі ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час укладення договору) п.2.5.2, п. 2.5.3 кредитного договору, якими передбачено плату за надання та обслуговування кредиту, є нікчемним з моменту укладення кредитного договору, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача простроченої заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 44746,38 грн не підлягають задоволенню.

Водночас судом не встановлено чи сплачувалась позичальником на користь кредитора разова комісійна винагорода за надання кредиту в розмірі 2,99 % від розміру кредиту в сумі 3747,67 грн та щомісячна комісійна винагорода за обслуговування кредиту в розмірі 0,7 % від суми кредиту, а саме 877,38 грн.

Оскільки судом не була встановлена наявність заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0-602/12-00226-с-а від 11.07.2012 року, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит».

Керуючись ст.ст. 141, 259, 264 - 265, 273, 279, 280 - 282, 289, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0-602/12-00226-с-а від 11.07.2012 року, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал», місцезнаходження: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б, ; відповідачі: ОСОБА_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; ОСОБА_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя