Справа № 336/144/21
Провадження № 2/336/1539/2021
24 травня 2021 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Савеленко О.А.
за участю секретаря Брагіної І.В.
представника позивача - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, -
ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком та просила визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.05.2020 року.
На теперішній час у належному їй на праві власності будинку АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не є членами сімї позивача та ніколи ними не були, в зазначеному будинку вони фактично не мешкають, жодних речей, які їм належать у будинку немає.
Згідно п.13 вищевказаного договору купівлі-продажу від 26.05.2020 року, відповідно до якого позивач набув право власності на спірний житловий будинок, відповідачі ОСОБА_3 , який є колишнім власником відчуженого житлового будинку та ОСОБА_4 зобов`язалися знятися з реєстраційного обліку у цьому житловому будинку не пізніше 09 липня 2020 року, але свої зобов`язання не виконали.
Факт не проживання відповідачів у будинку по АДРЕСА_1 підтверджується також актом про не проживання від 04.01.2021 року. Реєстрація відповідачів у належному позивачці будинку перешкоджає їй у здійсненні права користування, та розпорядженням будинком, оскільки вона вимушена нести додаткові фінансові витрати на утримання цього нерухомого мана у вигляді оплати житлово-комунальних послуг, які нараховується на відповідачів.
Ухвалою судді від 16 січня 2021 року по справі відкрито провадження, вирішено розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження.
03 березня 2021 року по справі постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання позивача про виклик свідків по справі, підготовче судове засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті.
Позивач та її представник у судових засідання позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позовну заяву, не заперечували проти заочного розгляду справи.
Відповідачі, належним чином повідомлені, у судові засідання жодного разу не зв`явилися, причини неявки не повідомили, відзив на позовну заяву не подавали.
Враховуючи вищевказані обставини, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.
Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.05.2020 року (а.с. 4-6)
Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.
У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).
Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання.
Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.
Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.
Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.
У відповідності до ст. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного суду України від 05.11.2014 року по справі № 6-158цс14, право членів сімї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є. Із припиненням права власності у особи, втрачається право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Отже, у власника житлового приміщення є право вимагати захисту порушеного права власності на житловий будинок, від будь-яких осіб, які не є і не були членами його сімї і така позовна заява повинна мати обґрунтування на підставі положень статей 383, 391 УК України.
Окрім того, згідно п.13 вищевказаного договору купівлі-продажу від 26.05.2020 року, відповідно до якого позивач набув право власності на спірний житловий будинок, відповідачі ОСОБА_3 , який є колишнім власником відчуженого житлового будинку та ОСОБА_4 , зобов`язувалися знятися з реєстраційного обліку у цьому житловому будинку не пізніше 09 липня 2020 року, але свої зобов`язання не виконали ( а.с. 5) .
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 повідомила, що знайома з відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 так як проживали по сусідству. Відповідачі у будинку АДРЕСА_1 проживали до 2014 року. Більше вона їх не бачила.
Свідок ОСОБА_6 повідомила, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 2016 року, жодного разу своїх сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2016 року не бачила.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Повне найменування сторін:
-ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ;
-ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
-ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомо, місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Савеленко

24.05.21