Номер справи 623/3428/19
Номер провадження 2/623/40/2021
РІШЕННЯ

іменем України

03 червня 2021 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді: Бєссонової Т.Д.

за участю секретаря судового засідання: Ноль С.В.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі цивільну справу № 623/3428/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заподіяних збитків та моральної шкоди стороною правочину , -

В С Т А Н О В И В :

30.08.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заподіяних збитків та моральної шкоди стороною правочину.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 жовтня 2015 року вона придбала у ОСОБА_2 легковий автомобіль марки HYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 шляхом укладання договору купівлі- продажу транспортного засобу з державною реєстрацією у центрі надання послуг ДАІ м. Балаклія на її ім`я. При укладанні вищезазначеного договору продавцем - ОСОБА_2 від неї було приховано інформацію стосовно кола власників транспортного засобу, тобто придбаний автомобіль був спільним майном подружжя ОСОБА_2 та його жінки ОСОБА_4 , згоди на продаж якого вона не надавала. Відповідно рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року було визнано договір купівлі-продажу автомобіля HYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 15 жовтня 2015 року недійсним в Ѕ частки в спільній сумісній власності подружжя. Відповідно до рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 листопада 2016 року було визнано за ОСОБА_4 , право власності на 1/2 частину автомобіля HYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , що зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 в порядку розподілу спільно нажитого майна подружжя. У зв`язку з визнанням договору купівлі-продажу автомобіля HYUNDAI ACCENT 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 недійсним в Ѕ частки та визнання права власності на вищезазначений автомобіль 1/2 частині автомобіля за ОСОБА_4 , вона була позбавлена власності на 1/2 частини машини. З урахуванням оцінки на 13 серпня 2019 року вартість вищезазначеної 1/2 частки машини складає - 51 070,00 грн., а в подвійному розмірі - 102 140 грн. Придбавши в жовтні місяці 2015 року автомобіль, вона бажала забезпечити свою родину: доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та матір - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якими вона разом мешкає за адресою: АДРЕСА_1 транспортом, щоб мати можливість самостійно, без допомоги громадського транспорту пересуватися по місту Ізюм, Ізюмському районі та м.Харків, вивезти дитину, матір до лікарні, на оздоровлення до моря, але з моменту придбання автомобіля, крім болю, страждань, нервових нападів, стресів, постійних судових позовів і засідань у її житті нічого не існує.

Вона була і є відповідачем: по справі № 623/5110/15-ц Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсного правочину; провадження № 22 ц/790/2607/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсного правочину; по справі № 623/4292/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про розподіл спільного нажитого майна; по справі № 623/1568/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,третя особа: Територіальний сервісний центр МВС України №6344 про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 21 липня 2017 року продавець - ОСОБА_2 незаконно заволодів автомобілем, який зареєстрований на її ім`я та добровільно автомобіль не повертає. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 травня 2018 року було витребувано автомобіль марки HYUNDAI ACCENT, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 15 жовтня 2015 року, із чужого незаконного володіння від ОСОБА_2 , яке набрало законної сили після апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області - 13.09.2018 року. Під час розгляду справи в суді першої інстанції (Ізюмському міськрайонному суді Харківської області) ОСОБА_2 відповідно акту приймання-передачі автомобіля від 15 травня передав вищезазначений автомобіль та технічний паспорт на нього, своїй колишній жінці, співвласниці автомобіля - ОСОБА_4 . На сьогоднішній час ОСОБА_2 ввівши її в оману, з метою вчинення правочину і отримання коштів, позбавив:права власності на Ѕ частку автомобіля; права користування, передавши автомобіль ОСОБА_4 . З метою визначення порядку користування вищезазначеним автомобілем, вона письмово звернулася до співвласниці автомобіля - ОСОБА_4 , але її звернення отримано, проте залишене поза уваги, тому вона змушена буду з цим питанням звернутися до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області. З урахуванням вищезазначеного, розмір відшкодування моральної шкоди вона оцінила в 50 00,00 грн.(п`ятдесят тисяч гривень).

З огляду на зазначене просить суд винести рішення про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інд.номер: НОМЕР_3 , понесених збитків у розмірі - 102 140,00 грн. (сто дві тисячі сто сорок гривень); винести рішення про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інд.номер: НОМЕР_3 , моральну шкоду у розмірі-50 000,00 грн.(п`ятдесят тисяч гривень); стягнути з відповідача суму за сплату проведення оцінки автомобіля в розмірі - 400,00 грн. (чотириста гривень); стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 2942.40 грн.( дві тисячі дев`ятсот сорок дві грн.40к.); стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 1 500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень).

Ухвалою суду від 12 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. ( а.с. 66-67)

03.12.2019 року представником відповідача ОСОБА_3 подано клопотання про застосування строків позовної давності, в якому вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з позовними вимогами. Так, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року у справі №623/5110/15-ц, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про визнання правочину купівлі-продажу автомобіля недійсним, було позов ОСОБА_4 - задоволено частково та визнано договір купівлі-продажу автомобіля «Хюндай Ассент», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 15 жовтня 2015 року недійсним в 1/2 частки в спільній частковій власності подружжя. Тобто з моменту проголошення рішення в суді апеляційної інстанції, а саме 17 травня 2016 року воно набрало чинності та в одночас у ОСОБА_1 виникло право звернення до суду з позовом про захист своїх прав, тобто почався перебіг строків позовної давності, який закінчився 17 травня 2019 року, а з зазначеним позовом позивачка звернулася 30 серпня 2019 року. (а.с. 73)

Ухвалою від 03.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.(а.с. 78-79)

09.10.2020 року позивачем подано клопотання про поновлення строку звернення до суду за захистом прав та законних інтересів. (а.с. 126-128)

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що 15.10.2015 року нею був придбаний автомобіль. Та вона не знала, що відповідач не єдиний власник. Щодо строку позовної давності, перебувала в скрутному матеріальному становище, знаходилась в декретній відпустці, хвора мати, не мала можливості працювати. Вона є власником Ѕ частини авто та ОСОБА_4 є власником Ѕ частини авто. Автомобіль на даний час знаходиться у ОСОБА_4 . Відносини у неї з ОСОБА_2 були з 2014 року, вони мають спільну дитину. Відповідач з дружиною не проживав, тому вона думала, що він розлучений та не знала, що ОСОБА_2 одружений. В 2017 році вона звернулась до поліції та до суду. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 пояснив, що автомобіль він купував в шлюбі з ОСОБА_4 . Коли почав зустрічатися з ОСОБА_1 , та вонна завагітніла, хотів вивести авто придбане в шлюбі з ОСОБА_4 з під розділу майна подружжя. ОСОБА_1 знала що він перебуває в шлюбі. Вони спільно з ОСОБА_1 вирішили переоформити автомобіль, придбаний у шлюбі з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 . ОСОБА_1 не платила йому за авто жодної копійки, ніяких коштів йому не передавала. Заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 зазначив, що 26.08.2015 року у сторін народжується спільна дитина. 15.09.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

23.09.2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про розподіл спільно нажитого майна. 15.10.2015 року укладається угода між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про продаж авто. Також рішенням суду встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 2013-2014 роки проживали спільно. 17.05.2016 року рішенням апеляційного суду Харківської області визнано не дійсним договір в Ѕ частині. З цієї дати для позивача відліковується строк позовної давності у вказаних правовідносинах. Просив застосувати строк позовної давності, оскільки ОСОБА_1 з 17.05.2016 року після скасування Апеляційним судом Харківської області рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17.02.2016 року та частковому задоволенні позову ОСОБА_4 та визнанні договіру купівлі продажу автомобіля HUNDAI ACCENT 2008 року випуску укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 15.10.2015 року недійсним в Ѕ частині в порядку поділу майна подружжя, дізналася про порушення її прав. Скасовано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Позивач не довела, що порушені її права та не вірно вибрала спосіб захисту та просив застосувати строк позовної давності. Питання щодо судових витрат вирішити після ухвалення рішення.

Вислухавши пояснення сторін та представника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено:

Відповідно до довідки начальника територіального сервісного центру № 6344 ОСОБА_7 № 18 від 04.01.2016 року автомобіль HUNDAI ACCENT, державний номер НОМЕР_1 , бежевого кольору, 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_4 був зареєстрований 15.07.2011 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 вищезазначений автомобіль перереєстровано на ОСОБА_1 . (а.с. 12)

17.05.2016 року рішенням Апеляційного суду Харківської області позов ОСОБА_4 задоволено частково, визнано договір купівлі-продажу автомобіля «HYUNDAI ACCENT», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 15 жовтня 2015 року недійсним в 1/2 частки в спільній сумісній власності подружжя. (а.с. 20-22)

29.11.2016 року рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області визнано за ОСОБА_4 , право власності на 1/2 частину автомобіля HYUNDAI ACCENT, державний номер НОМЕР_1 , бежевого кольору, 2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , що зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , рішення набрало чинності 02.02.2017 року.(а.с. 23-25)

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харпківської області від 21 травня 2018 року в задоволенні зустрічного розову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа : ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним (фіктивним) відмовлено в повному обсязі. (а.с. 28-32)

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серія НОМЕР_5 від 15.09.2017 року (повторно) батьком дитини зазначено ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 . (а.с. 42)

Відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності дост. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6ст. 203 ЦК України.

За змістом ч.5ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України, якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) - частина друга статті 22 ЦК України.

Підставою для притягнення особи до відповідальності у вигляді відшкодування збитків є склад цивільного правопорушення, який складається з: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкоди, завданої такою поведінкою; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду, у вигляді умислу або необережності. Відсутність одного із елементів складу цивільного правопорушення є підставою для звільнення особи від відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Отже, відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Згідно довідки- рахунку серії ААЕ № 227777 виданої ПП ВФ "Автолюбитель" 15 жовтня 2015 року ОСОБА_1 придбала автомобіль марки HYUNDAI ACCENT, державний номер НОМЕР_1 , бежевого кольору, 2008 року випуску вартістю 40 000 грн (а.с.11)

Згідно звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 10-3 від 13 серпня 2019 року суб"єкта оціночної діяльності ТФ "Автолюбитель" виконаного на замовлення ОСОБА_1 віртість явтомобіля марки HYUNDAI ACCENT, державний номер НОМЕР_1 , бежевого кольору, 2008 року випуску становить 102140,00 грн. (а.с.13-14)

Беручи до уваги ту обставину, що позивач ОСОБА_1 перебувала з відповідачем ОСОБА_2 в фактичних шлюбних стосунках, від яких мають спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відчуження автомобіля здійснено 15 жовтня 2015 року після звернення до суду у вересні 2015 року дружини відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 з позовом про розподіл майна подружжя з метою уникнути його розділу, розірвання шлюбу відповідача з ОСОБА_4 за рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області , яке набрало чинності 05.02.2016 року, посилання позивача ОСОБА_1 на те,що відповідач ввів її в оману стосовно кола власників транспортного засобу, що вказаний автомобіль був спільним майном подружжя, та згоди на продаж якого дружина відповідача не надавала в судовому засіданні позивачем не доведено.

Згідно ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд надходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.

Позивач посилається на те, що протиправна поведінка відповідача призвела до того, що вона почуває себе ошуканою, має біль, страждань, нервових нападів, стресів, постійних судових позовів і засідань у її житті нічого не існує, чим заподіяно їй моральну шкоду, розмір якої нею оцінено в 50 000,00 грн.

Вважає, що саме ці кошти має відшкодувати їй відповідач як компенсацію заподіяної ним їй моральної шкоди.

Разом з тим, вимога щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. не містить жодного обґрунтування в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України як щодо наявності такої шкоди, так і щодо саме такого розміру завданої моральної шкоди.

Тому, позов і в цій частині задоволенню не підлягає.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу.

Порядок визначення та розподілу судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою передбачений ст.ст. 137, 141 ЦПК України. В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 просив не розглядати питання стягнення витрат на правничу допомога, оскільки він має намір звернутися з заявою про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, у порядку ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст.12,13,76,77,81, 83,258,259,263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовуОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заподіяних збитків та моральної шкоди стороною правочину - відмовити повністю.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення суду проголошені 03 червня 2021 року. Повний текст рішення виготовлено згідно вимог ч.6ст.259 ЦПК України 09 червня 2021 року

Суддя Ізюмського міськрайонного суду

Харківської області Т.Д. Бєссонова