Справа № 315/1680/20
Номер провадження № 2/315/64/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року

Гуляйпільський районний суд Запорізької області у складі головуючої: судді Телегуз С.М., при секретарі Дмитренко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за невиконання договору позики, -

ВСТАНОВИВ:

19.11.2020 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за невиконання договору позики.

30.11.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче засідання.

05.05.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

В позові позивач посилався на те, що 12.06.2017 року ОСОБА_1 було надано в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 358468 грн. на підставі посвідченого нотаріусом Сухановою Т.О. Договору позики. Згідно п.1 цього Договору Позикодавець передав у власність Позичальнику 358468 грн., а Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю вищезазначену суму в термін до 31 грудня 2017 року.

По день звернення з відповідним позовом до суду Відповідач не повернув позичені кошти. На телефонні дзвінки не відповідає, будь-які дії позивача ігнорує, надані в борг грошові кошти Відповідач не повернув.

Посилаючись на ст.625 ЦК України, вважає, що на дату звернення Позивача до суду, заборгованість Відповідача складає: 358468 грн. (сума боргу) + 57974,82 грн. (інфляційне збільшення) + 30792,99 грн. (3% річних) = 447235,81 грн.

Так, розрахунок Інфляційного збільшення здійснюється за формулою: ІІС = (ІІ1 : 100) х (ІІ2 : 100) х (ІІ3 : 100) х ... (IIZ : 100), де II1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, IIZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Тому, Інфляційне збільшення складає: (101,50 : 100) х (100,90 : 100) х (101,10 : 100) х (100,80 : 100) х (100,00 : 100) х (100,00 : 100) х (99,30 : 100) х (100,00 : 100) х (101,90 : 100) х (101,70 : 100) х (101,40 : 100) х (100,80 : 100) х (101,00 : 100) х (100,50 : 100) х (100,90 : 100) х (101,00 : 100) х (100,70 : 100) х (99,50 : 100) х (99,40 : 100) х (99,70 : 100) х (100,70 : 100) х (100,70 : 100) х (100,10 : 100) х (99,80 : 100) х (100,20 : 100) х (99,70 : 100) х (100,80 : 100) х (100,80 : 100) х (100,30 : 100) х (100,20 : 100) х (99,40 : 100) х (99,80 : 100) х (100,50 : 100) = 1.16172941 х 358468 - 358468 = 57974,82 грн.

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: С х 3% х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Тому, 3% річних складає 30792,99 грн.: з 01.01.2018 року до 31.12.2019 року: 358468 х 3% х 730 : 365 : 100 = 21508,08 грн., з 01.01.2020 року до 11.11.2020 року: 358468 х 3% х 316 : 366 : 100 = 9284,91 грн.

Посилаючись на п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складається з: сплата судового збору - 4472,36 грн.; витрати на правову допомогу 10000 грн., всього 14472,36 грн.

Прохає стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 12 червня 2017 року в розмірі 447235,81 грн., з яких: 358468 грн. (основна сума боргу), 57974,82 грн. (інфляційне збільшення), 30792,99 грн. (3% річних). Покласти на Відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 4472,36 грн. та стягнути витрати на професійну правничу допомогу.

22.12.2020 року до суду звернувся представник позивача: адвокат Савченко І.А. з заявою про розмір витрат у зв`язку з розглядом справи, в якій посилалася на те, що докази про розмір витрат на професійну правничу допомогу будуть надані суду протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.

23.02.2021 року до суду звернувся відповідач з відзивом на позов, в якому посилався на те, що дійсно, 12.06.2017 року між ним та позивачем було укладено договір позики на суму 358468 грн., який було посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Сухановою Т.О. та зареєстровано за № 1085. На виконання умов договору, 04 серпня 2017 року, ним було перераховано на особистий рахунок позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у сумі 10000 грн., що підтверджується відповідною квитанцією, де зазначено: «отримувач - ОСОБА_1 , сума до зарахування - 10000 грн., призначення платежу - частина погашення боргу згідно договору позики зареєстрованому в реєстрі за №1085 від 12.06.2017 року». Однак, позивач приховав від суду факт часткового погашення у розмірі 10000 грн., необґрунтовано не включивши у розрахунки до позову вказаної суми.

При цьому звертає увагу суду, що позивач не звертає увагу на пункт 5 договору, в якому зазначено: «позикодавець зобов`язаний підтвердити прийняття виконання вищезазначеного зобов`язання позичальником шляхом видачі позичальнику заяви (розписки) про отримання виконання або поверненням боргового документа. В разі виплати грошових коштів частинами, заява (розписка) має видаватися позикодавцем кожен раз при отриманні частини грошових коштів. У разі відмови позикодавця повернути борговий документ або видати заяву (розписку) позичальник має право затримати виконання зобов`язання. Вважає, що написання позикодавцем заяви (розписки) про повернення йому частини грошової позики не є його правом, а є обов`язком позикодавця перед позичальником. Після сплати позивачу частини грошових коштів на виконання умов договору позики від 12.06.2017 року у розмірі 10000 грн. Шуберанський відмовився написати йому заяву (розписку) про їх отримання, мотивувавши свою відмову тим, що він її напише після сплати повної суми позики.

З огляду на вказані обставини, на підставі пункту 5 договору, з огляду на визначене цим пунктом право, виконання зобов`язання за договором позики починаючи із 04 серпня 2017 року було ним затримане. Оскільки строки затримання виконання зобов`язання позичальником договором не передбачені, таке затримання вважається триваючим до усунення усіх обставин та причин, які слугували підставою для цього затримання.

Таким чином, позов ОСОБА_1 про стягнення коштів за невиконання договору позики не підлягає задоволенню через незаконність та необґрунтованість, а саме через невиконання позивачем умов договору, що є предметом даного судового спору, зокрема вимог пункту 5 договору. Прохав відмовити у задоволенні позову (а.с.41-42).

01.03.2021 року до суду звернувся представник відповідача: адвокат Савченко І.А. з відповіддю на відзив, в якій посилалася на те, що умовами Договору Сторони передбачили строк та порядок повернення коштів. Питання про часткове повернення позики в даному Договорі не вказується. Таке право Сторін передбачені умовами Договору та законодавством в цілому, але щоб таким правом скористатись Сторони мали це погодити окремо, письмово, спільно, а не в односторонньому порядку.

Аналізуючи укладений між Позивачем та Відповідачем Договір позики, видно передбачену Сторонами умову: «4. Сторони погоджують між собою, що повернення грошей має відбуватись в місті Вінниці за вказаною «ПОЗИКОДАВЦЕМ» адресою». Як вбачається з умов Договору позики Відповідач зобов`язався повернути зазначену суму позики у чітко визначений строк, тобто до 31.12.2017 року.

Відповідач зазначає, що він частково повернув Позивачу певну суму коштів, а Позивач не надав/відмовився надати заяву (розписку) про таке часткове повернення/погашення боргу/позики. Водночас, Відповідач не надає суду доказів того, що він частково цю суму сплатив. Крім того, відсутні докази того, що можлива часткова оплата відбулась саме в передбачений Договором позики спосіб та за вказаною в ньому місці/адресою.

Якщо детально проаналізувати доданий Відповідачем доказ, то видно, що: документ, що підтверджує банківську операцію у Третьому Шевченківському відділенні Запорізького РУ з графічним зображенням емблеми на найменування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; за адресою: 69071, м. Запоріжжя, вул. Чарівна 46-б (місцем переведення коштів є м. Запоріжжя); назва документу «Заява на переказ готівки RF_TMHC158NF0OFP21F0KQ57», що є різновидом касового документа, який є підставою банку прийняти від клієнта готівкові кошти в національній валюті через операційну касу (такий документ передбачає можливість виключно касиру банку, який приймав готівкові кошти визначати та ідентифікувати платника); Платник: ОСОБА_3 , тому, доданий Відповідачем доказ не є належним, оскільки не стосується самого Відповідача. Прохала задовольнити позов в повному обсязі (а.с.46-48).

В судове засідання позивач та його представник: адвокат Савченко І.А. не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, 11.06.2021 року представник позивача ОСОБА_4 подала суду клопотання про проведення судового засідання без участі позивача та представника позивача, на позові наполягали, прохали задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача: адвокат Рябко Ю.М. заперечував проти задоволення позову, з підстав, викладених у відзиві.

Суд, заслухавши доводи представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріалами справи встановлено наступні обставини:

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Гуляйполе Запорізької області народився відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 30.08.2001 року Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області (а.с.10-11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Калинівка Вінницької області народився позивач ОСОБА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_2 , виданого 20.07.2017 року, орган видачі 0521 (а.с.7).

12.06.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Сухановою Т.О., що підтверджується його копією (а.с.6).

Відповідно до п.1 цього договору Позикодавець передав у власність Позичальнику 358 468 грн., а позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю вищезазначену суму в термін до 31.12.2017 року.

Відповідно до п.2 цього договору зазначена вище сума грошей отримана Позичальником від Позикодавця повністю до оформлення та підписання цього договору. Підпис Позичальника на договорі свідчить про те, що ним отримані вищезазначені грошові кошти в повному обсязі.

Відповідно до п.3 цього договору Сторони домовились, що договір позики є безпроцентним.

Відповідно до п.4 цього договору Сторони погоджують між собою, що повернення грошей має відбуватися в місті Вінниці за вказаною Позикодавцем адресою. Можливе дострокове повернення позики, в разі дострокового повернення грошових коштів, адреса місця повернення також вказується Позикодавцем.У випадку коли Позичальник не поверне суму позики в термін до 31 грудня 2017 року, Позикодавець вправі пред`явити цей договір до стягнення в строки та в порядку, передбаченому чинним законодавством, а Позичальник зобов`язаний сплатити суму позики відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного:

Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно доч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору.

Відповідно до ч.1 ст.532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.4 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, як позикодавець за договором позики №1085, укладеним 12.06.2017 року між ним та відповідачем у справі, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Сухановою Т.О., з позовом до відповідача, як до позичальника, з вимогою про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 358 468 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 57974,82 грн., та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 30792,99 грн., а всього на загальну суму 447 235,81 грн.

Суд доходить висновку, що договір позики від 12.06.2017 року укладено сторонами у відповідності зі ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, в письмовій формі за волевиявленням обох сторін, кожна із сторін розуміла мету укладення договору, та підписала його, сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, а тому він вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення відповідно до ч.4 ст.639 ЦК України.

При цьому, всі умови договору позики викладені сторонами в договорі, з якими вони погодились, підписавши договір без якихось зауважень чи розбіжностей. Окрім того, на момент укладення договору позики обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину.

Таким чином, факт укладення між сторонами 12.06.2017 року договору позики підтверджується належними та допустимими письмовими доказами, а тому суд вважає доведеним факт існування боргового зобов`язання відповідача перед позивачем, невиконаного в строк належним чином.

Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України у справі №6-2129цс16 від 16.10.2016 року, ч.1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України у справі №6-369цс15 від 02.09.2015 року, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Суд доходить висновку, що укладений між сторонами договір позики є безпроцентним відповідно до п.3 цього договору, однак Позичальник не повернув суму позики в термін до 31 грудня 2017 року, тому він відповідно до п.4 цього договору зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму позики відповідно до ст.625 ЦК України з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Суд не бере до уваги наданий відповідачем доказ на підтвердження часткової оплати за договором позики в сумі 10000 грн. копію заяви на переказ готівки від 04.08.2017 року на рахунок ОСОБА_1 в ПАТ КБ «Приватбанк», з огляду на те, що відповідно до п.4 договору позики Сторони погоджують між собою, що повернення грошей має відбуватися в місті Вінниці за вказаною Позикодавцем адресою, що відповідає вимогам ч.1 ст.532 ЦК України - місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Тому суд вважає, що відповідач в порушення умов договору позики та ст.ст. 526, 610 ЦК України у спосіб та місці, що не передбачені умовами договору, допустив порушення свого зобов`язання.

Крім того, заява на переказ готівки є різновидом касового документа, який є підставою банку прийняти від клієнта готівкові кошти в національній валюті через операційну касу, в той час як належним доказом перерахування грошових коштів є відповідна квитанція банку, що передбачено Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні від 25.09.2018 року №103.

Крім того, суд не бере до уваги посилання відповідача у відзиві на позов на те, що виконання зобов`язання за договором позики починаючи із 04.08.2017 року було затримане Позичальником, з огляду на невиконання Позикодавцем вимог п.5 Договору щодо відмови Позикодавця видати розписку на отримання частини оплати в розмірі 10000 грн., з огляду на те, що договором не встановлений обов`язок Позичальника повернути позику частинами, так як Сторони в п.1 Договору погодили, що Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю суму позики 358 468 грн. в термін до 31.12.2017 року.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, за період прострочки з 01.01.2018 року по 11.11.2020 року заборгованість за договором позики від 12.06.2017 року становить в розмірі 447 235,81 грн., з яких: 358 468 грн. (основна сума боргу), 57974,82 грн. (інфляційне збільшення), 30792,99 грн. (3% річних).

За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказів того, що борг повернуто суду не надано, не спростовано це і відповідачем, отже сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Отже, з урахуванням вищенаведеного та оцінки доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 12.06.2017 року в розмірі 447 235,81 грн., з яких: 358 468 грн. (основна сума боргу), 57974,82 грн. (інфляційне збільшення), 30792,99 грн. (3% річних).

Відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом задоволено вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на сплату судового збору в розмірі 4472,36 грн.

Щодо вимоги позивача стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Так як позивачем не надано суду доказів про розмір витрат на професійну правничу допомогу, а лише повідомлено, що відповідні докази відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України будуть надані суду протягом 5 днів після ухвалення рішення суду, то суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 27, 76-83, 141, 223, 247, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 532, 610, 611, 625, 629, 639, 1046-1050 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за невиконання договору позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_4 , заборгованість за договором позики №1085 від 12.06.2017 року в розмірі 447 235,81 грн. (чотириста сорок сім тисяч двісті тридцять п`ять гривень 81 копійка), з яких: 358 468 грн. (основна сума боргу), 57974,82 грн. (інфляційне збільшення), 30792,99 грн. (3% річних).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_4 , витрати на сплату судового збору в сумі 4472,36 грн.

Повний текст рішення буде складено 11 червня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: С.М.Телегуз