КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/3196/2019 Головуючий у І інстанції - Журибеда О.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/7535/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у розпорядженні власністю,

встановив:

В лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі ОСОБА_5 про усунення перешкод у розпорядженні власністю, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Через реєстрацію місця проживання відповідачів у вказаній квартирі позивач не може вільно розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та змушений нести додаткові витрати з утримання майна.

Оскільки відповідачі добровільно не знімаються з реєстраційного обліку в квартирі, власником або членом родини власника якого вони не є, та щодо якої не мають права користування, то такими діями створюються перешкоди у користуванні власністю та спричиняються додаткові витрати в утриманні нерухомого майна.

Просив, усунути йому перешкоди у здійсненні права розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом позбавлення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 права користування житловим приміщенням у вищезазначеній квартирі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року, позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що він, починаючи з 11 липня 2016 року перебував під вартою за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та наразі відбуває покарання в ДУ «Бучанська виправна колонія №85», однак судом першої інстанції дана обставина взагалі не встановлювалась.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про підстави позбавлення його права користування спірною квартирою знаходяться в прямій суперечності до вимог п.7 ч.3 ст.71 ЖК України, згідно якого жиле приміщення повинно зберігатися за ним, у разі його відсутності понад шість місяців, протягом усього часу перебування під вартою та відбування покарання, оскільки в липні 2016 року його було затримано та засуджено до позбавлення волі.

Просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, який обґрунтовував тим, що він на момент звернення до суду першої інстанції одноособово володів двохкімнатною квартирою АДРЕСА_1 на підставі:

- 1/2 частина на підставі договору дарування, серії та номер: 1032, виданий 25 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коба Н.В.

- 1/2 частина на підставі свідоцтва, серія та номер НОМЕР_2, виданого 17 січня 2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коба Н.В. виданого на підставі Акту державного виконавця про проведені електронні торги від 15 січня 2019 року.

Зазначений Акт видано на підставі протоколу №381117 від 08 січня 2019 року про проведення електронних торгів, реєстраційний номер лота №322690, а саме: 1/2 частина двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що на праві власності належала ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 квітня 1998 року № НОМЕР_1 .

На примусовому виконанні Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Київ, перебувало зведене виконавче провадження №55904859, відкрите на підставі виконавчих листів: №2/219/2390/2013 від 14 лютого 2014 року виданий Артемівським районним судом Донецької обл., про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 грн, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на користь ОСОБА_7 починаючи з 24 липня 2013 року, до моменту досягнення донькою повноліття; №2-2045/08 від 12 лютого 2008 року виданий Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/2 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 16 жовтня 2007 року, і до їх повноліття: №729/1340/16-к від 15 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 1000000 грн. моральної шкоди; №729/1340/16-к від 15 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у розмірі 527,76 грн.

19 квітня 2018 року було описано та арештовано майно боржника ОСОБА_1 , а саме: 1/2 частина двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що на праві власності належала ОСОБА_1 , про що винесено постанову про опис та арешт майна боржника по ВП № 52566333.

08 січня 2019 року Державним підприємством «СЕТАМ» проведені електронні торги по реалізації арештованого Святошинським районним Відділом ДВС майна, а саме: 1/2 частина двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що на праві власності належала ОСОБА_1 .

Переможцем торгів став ОСОБА_2 .

На даний час будь-які рішення судів щодо визнання прилюдних торгів недійсними відсутні.

Отже, після проведення електронних торгів ОСОБА_1 втратив своє право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , натомість позивач став єдиним власником вказаної квартири.

Через реєстрацію місця проживання Відповідачів у вказаній квартирі позивач не мав змоги вільно розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та змушений був нести додаткові витрати пов`язані з утриманням майна.

Просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі:

- 1/2 частина на підставі договору дарування, серії та номер: 1032, виданий 25 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коба Н.В.

- 1/2 частина на підставі свідоцтва, серія та номер НОМЕР_2, виданого 17 січня 2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коба Н.В. виданого на підставі Акту державного виконавця про проведені електронні торги від 15 січня 2019 року.

Зазначений Акт видано на підставі протоколу №381117 від 08 січня 2019 року про проведення електронних торгів, реєстраційний номер лота №322690, а саме: 1/2 частина двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що на праві власності належала ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 квітня 1998 року № НОМЕР_1 .

На примусовому виконанні Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Київ, перебувало заведене виконавче провадження №55904859, відкрите на підставі виконавчих листів: №2/219/2390/2013 від 14 лютого 2014 року виданий Артемівським районним судом Донецької обл., про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 грн, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на користь ОСОБА_7 починаючи з 24 липня 2013 року, до моменту досягнення донькою повноліття; №2-2045/08 від 12 лютого 2008 року виданий Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 16 жовтня 2007 року, і до їх повноліття; №729/1340/16-к від 15 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 1000000 грн. моральної шкоди; №729/1340/16-к від 15 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у розмірі 527,76 грн.

19 квітня 2018 року було описано та арештовано майно боржника ОСОБА_1 , а саме: 1/2 частина двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що на праві власності належала ОСОБА_1 про що винесено постанову про опис та арешт майна боржника по ВП № 52566333.

08 січня 2019 року Державним підприємством «СЕТАМ» проведені електронні торги по реалізації арештованого Святошинським районним Відділом ДВС майна, а саме: 1/2 частина двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що на праві власності належала ОСОБА_1 . Переможцем торгів став позивач, ОСОБА_2 .

Отже, після проведення електронних торгів ОСОБА_1 втратив своє право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , натомість позивач став єдиним власником вказаної квартири.

Однак, згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 від 17 січня 2019 року у належній позивачу квартирі залишилися зареєстрованими три особи, а саме: колишній власник ОСОБА_1 ; його син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт реєстрації відповідачів порушує права позивача, як власника квартири, оскільки це створює відповідні перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні власником своїм майном.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Окрім того, положеннями ст.391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16 січня 2012 року визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Пунктами 33,34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року передбачено, що відповідно до положень ст.391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки ОСОБА_2 , є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі: 1/2 частина на підставі договору дарування, серії та номер: 1032, виданий 25 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коба Н.В.; 1/2 частина на підставі свідоцтва, серія та номер НОМЕР_2, виданого 17 січня 2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коба Н.В. виданого на підставі Акту державного виконавця про проведені електронні торги від 15 січня 2019 року, і вправі вимагати захист своїх порушених прав на вільне користування власністю.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, зокрема щодо перебування відповідача в місцях позбавлення волі і на підставі цього за ним повинне зберігатись житлове приміщення, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач не є наймачем або членом його сім`ї, який був відсутній з поважних причин, а тому ст.71 ЖК України до даних відносин застосуванню не підлягає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 червня 2021 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба