Справа № 738/34/20
№ провадження 2/738/3/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року м. Мена

Менський районний суд Чеpнiгiвської областi у складi:

головуючого суддi Слісаря А.В.,

секретаря Минець П.Д.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

розглянув у вiдкритому судовому засiданнi цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання фіктивним договору купівлі-продажу транспортного засобу,

В С Т А H О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля. Позов обгрунтований тим, що у 2016 році ОСОБА_3 у період шлюбу з ОСОБА_1 придбали легковий автомобіль марки VOLVO S40, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 серпня 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . У 2019 році ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, продав вказаний автомобіль ОСОБА_4 , однак позивач своєї згоди у письмового вигляді на це не надавала, а тому вважає вказаний договір є незаконним, оскільки вказаний автомобіль придбавався у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , а тому на його відчуження потрібна її згода.

Ухвалою суду (суддя Сова Т.Г.) від 24 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05 серпня 2020 року справа прийнята до провадження судді Слісар А.В. у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_6 у відставку з 29 липня 2020 року.

25 серпня 2020 року до суду надійшла заява представника позивача про зміну предмету позову у якій вона просить визнати фіктивним договір купівлі-продажу транспортного засобу, а саме легкового автомобіля марки VOLVO S40, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки позивач дізналася від свого колишнього чоловіка, що відповідачі укладаючи спірний договір не мали мети реально відчужувати автомобіль, а це робилося, щоб уникнути можливої конфіскації вказаного автомобіля, оскільки ОСОБА_3 є підозрюваним у кримінальному провадженні яке на даний час здійснюється, а також він після розлучення з позивачем, побоювався що цей автомобіль доведеться ділити як такий що придбаний у шлюбі. Однак, після укладення спірного правочину, ОСОБА_3 не віддав автомобіль ОСОБА_4 у користування, що свідчить про фіктивність оспорюваного договору.

Ухвалою суду від 10 вересня 2020 року прийнято до розгляду заяву про зміну предмету спору та закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів залишено без задоволення, оскільки клопотання подано до суду після призначення справи до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала з врахуванням заяви про зміну предмета позову. Вказала, що з відповідачем ОСОБА_3 перебувала у шлюбі під час якого придбали легковий автомобіль Вольво. Після розлучення з ОСОБА_3 , вона дізналася що останній продав автомобіль без її згоди ОСОБА_7 . У період продажу автомобіля, ОСОБА_3 не міг ходити та перебував у лежачому стані. Не знає чи отримував ОСОБА_3 кошти за проданий автомобіль.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з врахуванням зміненого предмета позову.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов визнав та пояснив, що після того як потрапив у ДТП, він попросив ОСОБА_8 зареєструвати автомобіль на нього, щоб його не конфіскували у кримінальному провадженні і ОСОБА_9 погодився. До нього( ОСОБА_3 ) додому прийшла невідома жінка та він підписав якість документи, які стосуються автомобіля. У Сервісний центр він не ходив та коштів за автомобіль від ОСОБА_8 не отримував. Автомобіль ОСОБА_10 особисто не передавав, його віддав брат сестри.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, однак направив до суду свого представника.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Загалець О.М. у судовому засіданні позов не визнав, оскільки відповідачі уклали оспорюваний договір та на його виконання ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 кошти за автомобіль. Фіктивність оспорюваного договору позивачем не доведено. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази які містяться у матеріалах справи, приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 11 березня 2019 року ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_8 (Покупець) уклали договір купівлі-продажу 7444/2019/1350189 транспортного засобу (далі Договір), згідно якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб: марка VOLVO, модель S40 колір сірий, номерний знак НОМЕР_1 (далі Транспортний засіб).

Позивач просить визнати Договір фіктивним, оскільки він укладений без мети настання визначених у ньому умов, а сторони договору мали інші цілі ніж передбачені у Договорі.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 судам роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З умов Договору вбачається, що Транспортний засіб переходить у власність Покупця з моменту підписання Договору. Транспортний засіб передається Продавцем та приймається Покупцем після повної сплати його вартості. Вартість Транспортного засобу визначена у Договорі у розмірі сорок тисяч гривень.

Згідно реєстраційної картки транспортного засобу, з 11.03.2019 року власником Транспортного засіб: марка VOLVO, модель S40 колір сірий, номерний знак НОМЕР_1 являється ОСОБА_8 .

У судовому засіданні було встановлено з пояснень сторін, що Транспортний засіб у користуванні відповідача ОСОБА_3 не перебуває, а він був переданий у користування відповідачу ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні стверджував, що Транспортний засіб передав у користування ОСОБА_4 не він, а брат його сестри, при цьому не вказував що він був проти цього та не надав доказів, що вчиняв дії на повернення автомобіля як такого, що переданого іншій особі поза його волею, а тому суд вважає, що на виконання оспорюваного Договору, Транспортний засіб був переданий ОСОБА_4 особисто ОСОБА_3 , або з його дозволу.

Крім того, враховуючи умови оспорюваного Договору купівлі-продажу Транспортного засобу щодо передачі коштів, суд приходить до висновку, що наявність у користуванні ОСОБА_4 . Транспортного засобу, підтверджує сплату останнім на виконання умов Договору коштів ОСОБА_3 за Транспортний засіб.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний Договір купівлі-продажу був спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним, воля обох сторін договору відповідала зовнішньому її прояву, тобто, сторони, укладаючи договір знали про наслідки його укладення та бажали настання таких наслідків, цей договір є реально виконаним, а тому відсутні правові підстави для визнання його фіктивним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити повністю в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_8 про визнання фіктивним договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 05.02.2021 р.

Суддя А.В. Слісар