Провадження № 2/161/182/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Фурман Ю.В.

за участі:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів. Позов обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 29.08.2008 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.09.2014 року шлюб між ними було розірвано. У шлюбі в них народилася донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.09.2015 року вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , в твердій грошовій сумі в розмірі 800 (вісімсот) гривень, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з 13.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що окрім суми аліментів, визначеної судом, відповідач впродовж останніх років жодної допомоги в забезпеченні гідного та належного рівня життя дитини не надає, відмовляючись брати участь у витратах на медичне обстеження та лікування дитини, придбанні для неї одягу, взуття, навчального та шкільного приладдя, в оплаті позашкільних занять. Станом на сьогодні, позивач втратила постійну роботу, а відтак, має нерегулярний дохід. Усі кошти, що заробляє використовуються виключно на утримання та розвиток доньки. Зазначає, що потреби і витрати на доньку, з часом лише зростають. З часу ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки в розмірі 800 гривень, змінились ті обставини, які враховувались судом при визначенні розміру аліментів. Зокрема, змінилось матеріальне становище платника аліментів. Офіційно відповідач ніде не працює, хоча займається підприємницькою діяльністю в сфері купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна, яка приносить йому чималий фінансовий дохід. Відповідач є матеріально забезпеченою людиною та живе в достатку. Згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач є власником: земельної ділянки, площею 0,1га в с. Боголюби Луцького району; земельної ділянки, площею 0,06га в с. Зміїнець Луцького району; житлового будинку, площею 130,2кв.м. в с. Липини Луцького району. Крім того з вищевказаного витягу вбачається, що відповідач надав позику фізичній особі в розмірі 380100,00гривень. Така позика була забезпечена заставою квартири площею 105,3кв.м., що знаходиться в м. Луцьку. Наразі відповідач є іпотекодержателем цієї квартири. З відомого позивачці рухомого майна, що належить відповідачу, є автомобіль марки BMW Х5. Цим автомобілем він на теперішній час постійно користується. Позивачці також відомо, що відповідач регулярно відпочиває на дорогих курортах, купує собі дорогі речі. Інших осіб, які б перебували на утриманні відповідача немає. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд збільшити розмір аліментів та щомісячно стягугати з ОСОБА_4 в її користь аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 8000 грн, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

11.11.2020 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить суд стягувати з ОСОБА_4 в її користь аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн.

25.11.2020 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається наступне. Так, з часу винесення рішення про стягнення аліментів (18.09.2015 року), відповідач, поряд зі сплатою аліментів (8оо грн. щомісячно), бере активну участь в утриманні, вихованні та спілкуванні з дитиною. Зокрема, утримує дитину в натуральній формі: купує дитині одяг, іграшки, шкільні приналежності, продукти харчування, несе витрати на її виховання відпочинок та розваги. Із зазначених витрат касово-розрахунковими документами підтверджуються витрати відповідача на дитину в період кінця 2015 - 2020 років на загальну суму 94 054,06 грн. Крім того, щорічно, у загальному підсумку 2,5 - 3 місяці дитина знаходиться на повному утриманні та проживає у помешканні відповідача. Так, у липні 2015 році дитина відпочивала разом з батьком на озері Світязь, у липні 2016 року в Трускавці, у серпні 2017 року на морі у Херсонській області, у липні 2018 року відпочинок у Карпатах, 2020 році у м. Коблево Одеської області. У 2020 році, під час перебування позивачки закордоном, дитина знаходилася на повному утриманні батька понад чотири місяці, що частково підтверджується змістом довідки КЗ "Луцький навчально-виховний комплекс № 9" від 27.10.2020 року щодо дистанційного навчання дитини. Крім цього, позивачка здійснила розрахунок щомісячних витрат на дитину, сума яких становить 14 000 грн., половину з яких має сплачувати відповідач. Поряд з цим, у позовній заяві вона вказує на те, що її майновий стан значно погіршився у зв`язку з втратою нею роботи. Наведені обставини, якими позивачка обґрунтовує свій позов є взаємовиключними. При цьому, позивачка не зазначає інших джерел отримання нею прибутків, за рахунок яких коштів вона компенсує або компенсуватиме долю власної участі в утриманні дитини, що також має становити 7000 грн. Крім цього, відповідач у відзиві зазначає, що разом з ним проживає його матір ОСОБА_7 , 1944 року народження, яка у зв`язку з пенсійним віком частково перебуває на його утриманні, що підтверджується довідкою про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 від 20.11.2020 року вих. № 1042. Таким чином, матеріальне та сімейне становище сторін з часу винесення попереднього рішення суду не змінилося, а щодо відповідача, частково погіршилося у зв`язку з частковим перебуванням на його утримання його матері пенсіонерки. У свою чергу, відповідач бере активну участь в утриманні дитини, про що свідчить купівля дитині у 2020 році двох мобільних телефонів за ціною 6 730 грн. та 14 700 грн., що підтверджує факт участі відповідача у збільшення витрат на дитину у зв`язку з її віком. Щодо наявності у відповідача на праві власності рухомого та нерухомого майна а саме: житлового будинку в с. Липини Луцького району, площею 130,2 кв.м.; земельної ділянки, площею 0,1 га в с. Боголюби; земельної ділянки, площею о,о6 га. в с. Зміїнець; відповідач є іпотекодержателем квартири у м. Луцьку площею 105,3 кв.м., в рахунок погашення заборгованості в сумі 380 тис.грн.; автомобіля марки ВМW, відповідач зазначає наступне. Так, житловий будинок в с. Липини Луцького району, площею 130,2 кв.м. з земельною ділянкою був придбаний ним 05.08.2019 року за рахунок коштів отриманих від продажу квартири АДРЕСА_2 ( договір купівлі - продажу реєстр. № 1413 від 02.08.2019 року), яка у свою чергу, була подарована відповідачу його матір`ю (договір дарування реєстр. № 480 від 10.05.2017 року). Земельна ділянка, площею 0,1 га в с. Боголюби Луцького району, була набута відповідачем за договором купівлі - продажу від 02.02.2017 року (реєстр. № 15) за ціною 67 760,00 грн. Земельна ділянка була набута відповідачем до набрання чинності нормами п.п. 31 32 ч. і ст. 182 СК України, що виключає необхідність доведення відповідачем джерел походження зазначених коштів, а відтак, за умови не доведення таких доходів позивачкою, у останньої відсутні підстави посилатися на наявність цього майна у власності відповідача, як на обставину для визначення або зміни розміру аліментів. Земельна ділянка в с. Зміїнець, площею о,о6 га. була набута відповідачем 22.02.2018 року в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 18.01.2017 року, борг за яким становив 148 390,00 грн., що підтверджується нотаріально посвідченою вимогою про його погашення від 22.02.2018 року. Отже, джерелом коштів за які відповідач набув це майно у власність, є кошти не повернуті позичальником за договором позики від 18.01.2017 року. Тобто, за договором, який був укладений до набрання чинності змінами до п.п. з-1 з-2 ч. 1 ст. 182 СК України, що виключає необхідність доведення відповідачем походження джерела цих коштів, а відтак, за умови не доведення такого джерела доходів позивачкою, у останньої відсутні підстави посилатися на наявність цього майна у власності відповідача, як на обставину для визначення або зміни розміру аліментів. Автомобіль марки BMW Х5 2014 року був набутий відповідачем у 2019 році за рахунок продажу попереднього автомобіля MERCEDES - BENZ ML 350, який у свою чергу був набутий за рахунок продажу BMW Х5 2011 року, який був подарований відповідачу його матір`ю. Наявність у відповідача майна переданого йому в заставу - квартири АДРЕСА_2 пояснюється тим, що покупці цього майна не повністю розрахувалися з відповідачем за зазначеним договором купівлі-продажу. Тобто, джерелом наявності у відповідача майна в заставі, не є його доходами, що виключає посилання позивачки на це майно, як на підставу збільшення розміру аліментів. На думку відповідача, неправомірне збільшення стягуваних з нього аліментів призведе до реальної загрози взаємовідносинам які склалися між ним та його дочкою, що негативно вплине на психологічний стан дитини та її розвиток у подальшому. Виходячи з вищевикладеного просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

02.12.2020 року від позивачки надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої остання зазначила, що представник відповідача мотивуючи свою позицію щодо неможливості сплачувати ним аліменти в сумі, більший ніж 800грн., надав чеки, які у повній мірі не стосуються витрат на утримання їх спільної дитини. Крім того, усі надані відповідачем чеки на придбання речей та інші витрати стосуються періоду 2015-2018 рр. (окрім телефонів), а вона не подавала позов про збільшення розміру аліментів в ці періоди, оскільки відповідач певною мірою брав участь у додаткових витратах, окрім аліментів, хоча зовсім не в тому обсязі, що зазначає. Саме з 2019 року відповідач поступово зменшував участь у вирішенні належного матеріального забезпечення їх спільної дитини. Зрештою, жодного чека на підтвердження протилежного до відзиву не надано. Щодо тверджень про утримання відповідачем його матері, то позивачка зазначає, що матір відповідача з ним не проживає, має житло в с. Любче Рожищенського р-ну. Разом з тим зазначає, що якщо майно й було на неї оформлено, то це здійснювалось виключно з метою уникнення поділу майна між позивачем та відповідачем. Тим більше, що сам відповідач стверджує, що вона частково перебуває на його утриманні. Спростуванню підлягає й інформація щодо того, що відповідач придбав будинок за рахунок продажу 3-охкімнатної квартири. Очевидно, що вартість будинку значно перевищує вартість квартири. Це саме стосується і неодноразового поновлення автомобіля. Зрозуміло, що кожного разу придбавалась новіша модель, відповідно, здійснювалась доплата.

У судовому засіданні позивач та його представник надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив, заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував із викладених у відзиві підстав, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.09.2015року вирішено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , у твердій грошовій сумі в розмірі 800 (вісімсот) гривень, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з 13.08.2015року і до досягнення дитиною повноліття.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що розмір аліментів, який на даний час стягується з відповідача на утримання дитини є недостатнім для належного матеріального забезпечення ії доньки.

Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або ) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває.

Доказів іншого сторонами суду не надано.

Суд вважає доведеним, що у зв`язку з підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари, підвищенням рівня прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, матеріальний стан позивача погіршився, розмір аліментів, що стягуються з відповідача не відповідає звичайним потребам малолітньої дочки. Дитина має потреби в соціальному розвитку та навчанні, на що необхідні матеріальні витрати, якими позивач не може забезпечити дочку в повній мірі.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 2 ст. 182 СК України, передбачений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сума аліментів, яка стягується на утримання малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., на підставі заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.09.2015 року, є недостатньою для належного забезпечення її потреб, а тому заявлені вимоги позивачки ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів підлягають до задоволення та вважає за необхідне їх розмір збільшити до 3000 грн. на місяць.

Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим.

При цьому, на переконання суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач здатний сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі.

У свою чергу, суд приймає до уваги факт наявності у відповідача на праві власності майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна та грошових коштів, а тому вважає, що ОСОБА_4 має можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 23) у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, аліменти у зміненому розмірі на користь позивача підлягають стягненню з моменту набранням даним рішенням законної сили.

Щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із проведенням експертизи.

Так, зокрема позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 3000,00грн.

У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучає до матеріалів справи угоду про правову допомогу № 9 від 23.10.2020 року, квитанцію до прибуткового ордера № 21 від 23.11.2020, № 2 від 27.01.2021 року, акт прийому-передачі правової допомоги від 27.01.2021 року.

Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України та з огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, кількість судових засідань, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, а також відповідає розміру ціни позову, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 2 000,00 грн.

Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 908 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі ст.ст. 180-182, 184, 192 СК України, керуючись ст. ст. 12, 77, 81, 141, 247, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш ИВ:

Позов задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів та стягувати з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 (три тисячі)гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) гривень витрат на правову допомогу.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 908 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 лютого 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук