Провадження № 2/229/300/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Головченко Ю.С.,

представника позивача Сологуба С.А.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Сологуб Сергій Анатолійович до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

В позовній заяві, яка надійшла до суду 14 січня 2021 року, представник позивача вказав, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 06 серпня 2007 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання двох дітей на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/3 частини його доходу, починаючи з 27 липня 2007 року. ОСОБА_2 регулярно та у встановленому розмірі сплачує аліменти, заборгованості не має. З часу ухвалення рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 аліментів змінилась обставини, що впливають на визначення розміру аліментів. Так, з 2017 року він проживає однією сім`єю без реєстрації з ОСОБА_3 , яка має ІІ групу інвалідності по зору та потребує лікування та догляду. Вона не працює, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2100 грн на місяць. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 , батьківство якого визнано ОСОБА_2 . Дитина страждає на хронічні захворювання, перебуває на «Д» обліку. ОСОБА_2 проживає разом з ОСОБА_3 , сином ОСОБА_4 та своєю матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Його мати є особою похилого віку, страждає на хронічні захворювання, потребує догляду та лікування. ОСОБА_2 працює водієм у ДТЕК «Донецькі електричні мережі» і розмір його посадового окладу становить 9480 грн. На цю заробітну плату існує його родина, в тому числі утримується малолітній син, цивільна дружина, хвора матір похилого віку. Тобто, з часу ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини на користь ОСОБА_1 фактично змінився його сімейний стан він мешкає без реєстрації шлюбу з іншою жінкою, істотно змінився його матеріальний стан на його утриманні перебуває малолітня дитина.

Просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/3 частини його доходу до 1/4 частини.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вказала, що вихованням спільних з ОСОБА_2 дітей вона займається сама, він окрім аліментів в їх житті участі не бере. Дітей вона утримує за рахунок своєї заробітної плати та аліментів. Мати ОСОБА_2 та його цивільна дружина отримують від держави пенсію. Також ОСОБА_2 має у власності легковий автомобіль. Окрім цього, його заробітна плата складає більше ніж посадовий оклад, оскільки в теперішній час вона отримує аліменти у розмірі приблизно 4000 грн на місяць. Раніше у 2018-2019 рр. ОСОБА_2 працював у ТОВ «Дружківський хліб», отримував значно меншу заробітну плату і, відповідно, сплачував невелику суму аліментів, і не звертався до суду для зменшення їх розмірі. Нараз ж він бажає зменшити розмір аліментів, оскільки має більший заробіток. Просить відмовити у задоволенні позову, оскільки в такому разі її діти опиняться в гіршому і скрутнішому становищі.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Суд встановив, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 06 серпня 2007 року №2-1797 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини від його доходу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина ОСОБА_4 , батьком якої визнаний ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_2 , 1948 р.н., ОСОБА_3 , 1979 р.н., ОСОБА_7 , 2017 р.н.

ОСОБА_3 має другу групу інвалідності по зору, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2100 грн на місяць.

ОСОБА_4 , 2017 р.н., знаходиться на «Д» обліку в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» з діагнозом: «Аденоїди І ст.».

ОСОБА_2 , 1948 р.н., перебуває на «Д» обліку в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» з діагнозом «Атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертензією», регулярно отримує амбулаторне та стаціонарне лікування, останній раз 28 грудня 2020 року виписана в задовільному стані. отримує пенсію. за віком у розмірі 2621,93 грн.

ОСОБА_9 , 1946 р.н., має діагноз «Ішемічний інсульт в басейні ПСМА (10.01.2021), лівосторонній геміпарез». Отримує пенсію за віком у розмірі 5610,73 грн.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_2 з лютого 2018 року до лютого 2019 року працював у ТОВ «Дружківський хліб» та отримував середню заробітну плату на рівні 1920 грн. на місяць , а з квітня 2019 року він працює водієм в АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» і його дохід складає в середньому 14580 грн на місяць.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки він проживає однією сім`єю з жінкою, яка має ІІ групу інвалідності, та в нього народився син. Також, він посилається на те, що він допомагає своїй матері, яка є людиною похилого віку, потребує догляду та лікування.

Аналіз статті 192 Сімейного кодексу України дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд звертає увагу на те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини ОСОБА_4 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Крім того, позивачем не доведений той факт, що він проживає з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також те, що ОСОБА_2 є матір`ю позивача ОСОБА_2 . Теж саме стосується і ОСОБА_9 .

До того ж, суд встановив, що і ОСОБА_3 , і ОСОБА_2 , і ОСОБА_9 отримують пенсії: за інвалідністю та за віком відповідно.

Позивачем не доведений факт додаткових витрат, пов`язаних з витратами на лікування дитини ОСОБА_10 , і відповідно погіршення матеріального стану позивача.

Навпаки, судом встановлено, що порівняно з 2018-2019 роками матеріальний стан позивача на теперішній час значно покращився у зв`язку із різницею в розмірі заробітних плат, які він отримував у ТОВ «Дружківський хліб» та отримує зараз в АТ «ДТЕК Донецькі електромережі».

Таким чином позивач ОСОБА_2 не підтвердив належними та допустимими доказами погіршення свого майнового стану, у тому числі у зв`язку з народженням ще однієї дитини, а навпаки судом було встановлено збільшення його доходів.

Крім того, суд наголошує, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Суд звертає увагу на те, що розмір аліментів, стягнутих судом на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину без підтвердження погіршення його матеріального становища не буде спрямовано на належне забезпечення дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та суперечитиме їх інтересам. Розмір стягуваних аліментів на їх утримання є достатнім для забезпечення в повній мірі інтересів дітей та не є завищеним.

Крім того, діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають вік 15 та 14 років відповідно, для якого законодавством передбачений дещо вищий рівень прожиткового мінімуму, аніж для діітей віком до 6 років, яким є син позивача ОСОБА_4 .

Обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, на думку суду не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, а також те, що розмір стягуваних аліментів за рішеннями судів не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, суд не встановив законних підстав для зменшення розміру аліментів.

Керуючись ст. ст. 2, 11-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Сологуб Сергій Анатолійович до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 червня 2021 року.

Cуддя: С. О. Рагозіна