Справа № 504/1725/21
Номер провадження 2/504/1839/21
УХВАЛА

31.05.2021смт.Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Литвинюк А.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Південна будівельна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати цільових внесків,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по сплаті цільових внесків за період з 01.01.2017 року по 01.04.2021 року у розмірі 39200,43 грн., яка складається з 25730,85 грн. основного боргу, інфляційних нарахувань у розмірі 10191,65 грн., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 3277,93 грн., а також суми сплаченого судового збору у розмірі 2270 грн.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу суду зазначену цивільну справу було розподілено судді Литвинюк А.В.

Дослідивши позов та додані до нього документи, суддя приходить до висновку, що позов підлягає залишенню без руху, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позов за змістом і формою повинен відповідати вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В позовній заяві позивачем зазначено, що до позову додаються докази сплати судового збору, проте, відповідно до акту щодо відсутності вкладень до позовної заяви від 27.05.2021 року до позову не додано оригінал квитанції про сплату судового збору.

Законом України «Про судовий збір» визначені правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд зауважує, що відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України» з 01.01.2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2270,00 грн.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене, суд звертає увагу позивача, про необхідність сплати судового збору у визначеному законом розмірі за вимогу майнового характеру та надання до суду оригіналу платіжного доручення.

Ч.1 ст.185 ЦПК України передбачено, що суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175,177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (Ashingdane v. the United Kingdom).

Ратифікація Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок неухильного додержання зобов`язань за цим міжнародно-правовим документом, що вимагає від держави необхідності організувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити реальне гарантування передбаченого Конвенцією права на судовий захист, створити рівні умови доступу до правосуддя.

В основу забезпечення справедливого доступу до правосуддя покладено принцип рівності, який розглядається у цьому контексті як гарантії однакового масштабу доступу до судового захисту незалежно від його диференціації, з огляду на недопущення різного ставлення за однакових чи подібних обставин, що посягає на сутність змісту права на судовий захист.

Разом з цим, згідно стандартів Європейського суду з прав людини вимога покрити такі судові витрати, як державне мито, в цивільних справах є сумісною з правом доступу до правосуддя лише якщо, вона не спотворює саму його сутність (Kreuz v. Poland).

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов відповідно до положень ст.185 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням позивачу десятиденного строку з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху для усунення недоліків, а саме надання документів, що підтверджують сплату судового збору.

Керуючись ст.ст.175,185 ЦПК України суд,

ухвалив:

Позов Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Південна будівельна компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати цільових внесків залишити без руху.

Надати позивачу десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення зазначених в ній недоліків.

Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків у встановлений строк, позов буде вважатися неподаним та повернутий позивачу.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя Литвинюк А. В.