Справа № 149/1134/20
Провадження № 22-ц/801/106/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Сопруна В.В., Панасюка О.С.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» адвоката Петрука Валерія Петровича

на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 жовтня 2020 року, постановлене суддею Войнаревичем М.Г., повний текст якого складено того ж дня,

у справі № 149/1134/20

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (позивачі)

до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (відповідач),

з участю ОСОБА_6 (третя особа без самостійних вимог),

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті фізичної особи, -

встановив:

В червні 2020 року позивачі звернулися до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті фізичної особи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 жовтня 2018 року, внаслідок ДТП за участю ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, внаслідок яких ІНФОРМАЦІЯ_1 від закритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку, настала смерть ОСОБА_7 . Між закритою черепно-мозковою травмою, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку та смертю ОСОБА_7 є причино-наслідковий зв`язок. Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання. Вирок суду набрав законної сили 29.11.2019 року.

ОСОБА_7 в період часу з 05.10.2018 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходилася у важкому стані (у комі) і перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Хмільницькій ЦРЛ». Під час стаціонарного лікування в КНП «Хмільницькій ЦРЛ», було витрачено на придбання ліків та медикаментів в розмірі 163 665,37 грн. На поховання ОСОБА_7 було витрачено 10 050 грн. Оригінал акту закупки від 29 січня 2019 року було направлено в адресу відповідача АТ «СГ «ТАС» (приватне). На виготовлення надгробного пам`ятника витрачено 15 800 грн.

Цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки, водія автомобіля «Volkswagen Golf», 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страховій групі «ТАС», у відповідності до Полісу № АК/9750034, укладеного 07.11.2017 року. Період дії договору з 08.11.2017 року до 07.11.2018 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю, складає 200 000 грн. Франшиза - нуль.

Позивачі вважають, що матеріальну шкоду заподіяну внаслідок ушкодження здоров`я (витрати на лікування) має сплатити страхова компанія «ТАС», а тому просили суд стягнути з АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь сина потерпілої ОСОБА_2 , який є студентом вищого навчального закладу та на користь батьків потерпілої: ОСОБА_5 , 1938 р.н. та ОСОБА_4 , 1944 р.н., які є пенсіонерами, шкоду у зв`язку із втратою годувальника та моральну шкоду.

Також, позивачі просили суд стягнути з АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь сина потерпілої ОСОБА_2 , який є студентом вищого навчального закладу та на користь батьків потерпілої: ОСОБА_5 , 1938 р.н. та ОСОБА_4 , 1944 р.н., які є пенсіонерами, шкоду у зв`язку із втратою годувальника та моральну шкоду.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 жовтня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхової групи «ТАС»:

на користь ОСОБА_1 81 832,68 грн. фактично понесених витрат на лікування потерпілої ОСОБА_7 за період з 05.10.2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, 15 800 грн. понесених витрат на виготовлення надгробного пам`ятника, 1 080 грн. відшкодування заподіяної моральної шкоди, 13 969,73 грн. шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності потерпілої ОСОБА_7 , а всього 112 682 (сто дванадцять тисяч шістсот вісімдесят дві) гривні 41 коп.

на користь ОСОБА_2 81 832,68 грн. фактично понесених витрат на лікування потерпілої ОСОБА_7 за період з 05.10.2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, 1 080 грн. відшкодування заподіяної моральної шкоди, 13 969,73 грн. шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності потерпілої ОСОБА_7 , 16 493,99 грн. шкоди за втрату годувальника, а всього 113 376 (сто тринадцять триста сімдесят шість) гривень 40 коп.

на користь ОСОБА_3 1 080 грн. відшкодування заподіяної моральної шкоди.

на користь ОСОБА_4 10 015,20 грн. заподіяної моральної шкоди та 33 748,96 грн. шкоди за втрату годувальника за період з 01.02.2019 року по 31.05.2020 року, а всього 43 764,16 грн., а також щомісячно по 2 109,31 гривень шкоди за втрату годувальника, починаючи з 01.06.2020 року.

на користь ОСОБА_5 10 015,20 грн. заподіяної моральної шкоди та 33 748,96 грн. шкоди за втрату годувальника за період з 01.02.2019 року по 31.05.2020 року, а всього 43 764,16 грн., а також щомісячно по 2 109,31 грн. шкоди за втрату годувальника, починаючи з 01.06.2020 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхової групи «ТАС»:

на користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

на користь ОСОБА_2 5 000 (п`ять тисяч) грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

в дохід держави судовий збір в розмірі 4 665,15 грн.

Не погодившись із рішенням, ПрАТ «Страхова Група «ТАС» через свого представника - адвоката Петрука В.П. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в розмірі, що перевищують 118 468,40 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуваним рішенням Хмільницького міськрайонного суду з відповідача стягнуто 314 667,13 грн, а також 4 218,62 щомісячно, починаючи з 01.06.2020 року, тоді як відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також умов полісу обов`язкового страхування страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 200 000 грн, частину з яких страхова компанія вже відшкодувала, а залишок становить вищевказану суму.

Апелянт наголошує також на тому, що Законом не передбачено право членів сім`ї на отримання страхового відшкодування у зв`язку з ушкодженням здоров`я потерпілого, оскільки в даній дорожньо-транспортній пригоді була завдана шкода саме життю потерпілого та виплата страхового відшкодування виплачується в розмірі та порядку, передбачено законодавством у зв`язку з смертю потерпілого.

При визначенні розміру відшкодування, зокрема, моральної шкоди, витрат на спорудження пам`ятника тощо, на думку апелянта має застосовуватися розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на день настання страхового випадку, яким є день, коли сталася відповідно дорожньо-транспортна пригода, а не розмір мінімальної заробітної плати станом на день настання смерті потерпілої, що взятий за основу судом першої інстанції.

Крім того, посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при визначенні територіальної підсудності даної цивільної справи, а також відшкодуванні витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Синельніков М.О. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача - АТ «СГ «ТАС», скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі з таких підстав.

Згідно з статтями 263, 264 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясований обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити судові витрати.

Оскаржуване рішення Хмільницького міськрайонного суду від 28.10.2020 року зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із обґрунтованості всіх без винятку позовних вимог без обмеження їх сумою страхового відшкодування та визначаючи розмір відшкодування керувався розміром мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік».

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодися, так як він не відповідає дійсним обставинам справи і зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судом встановлено, що вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06.06.2019 з урахуванням вироку Вінницького апеляційного суду від 29.11.2019 ОСОБА_6 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.

Цивільні позови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , третя особа - ПрАТ «Страхова Група «ТАС» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в сумі 200 000 грн та 5 000 грн витрат на правову допомогу, на користь ОСОБА_2 - моральну шкоду в сумі 200 000 грн, на користь ОСОБА_3 - моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

ОСОБА_6 визнано винним у тому, що 05.10.2018 о 9.20 год він, керуючи відповідно до висновку експерта № 701 від 24.10.2018 технічно справним автомобілем Volkswagen Golf, д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 , рухаючись по проїжджій частині проспекту Свободи в напрямку вул. 1-го Травня в м. Хмільник, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого навпроти аптеки № 156 по вул. 1-го Травня в м. Хмільник, по якому в той час в бік аптеки здійснювала перехід ОСОБА_7 в порушення вимог пункту 18.1 ПДР України, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001, відповідно до якого «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а разі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», та який згідно до ст. 41 Закону України «Про дорожній рух» регулює питання організації руху та його небезпеки, усвідомлюючи факт порушення правил безпеки дорожнього руху, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та легковажно розраховуючи на їх відвернення, не вжив заходи до зупинки транспортного засобу та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка отримала тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 померла у лікарні.

У результаті ДТП пішохід ОСОБА_7 відповідно до висновку експерта № 11 від 15.03.2019 отримала тілесні ушкодження - закриту черепно-мозкову травму (гематоми та садна на голові, епідермальна та субдуральна гематоми правої тім`яної-скроневої ділянки головного мозку (декомпресуюча трепанація черепа 05.10.2018), яка належить до тяжкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння згідно наказу № 6 п. 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_7 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 від закритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку. Між закритою черепно-мозковою травмою, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку, та смертю ОСОБА_7 є причинно-наслідковий зв`язок (т. 1, а.с. 32-48).

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки, водія автомобіля «Volkswagen Golf», 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , а саме ОСОБА_6 , застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страховій групі «ТАС», у відповідності до Полісу № АК/9750034, укладеного 07.11.2017 року. Період дії договору з 08.11.2017 року до 07.11.2018 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю, складає 200 000 грн. Франшиза - нуль (т. 1, а.с. 49-50).

Для отримання страхового відшкодування позивач - дочка загиблої ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 51-56), позивач - син загиблої ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 136-137), позивач - чоловік загиблої ОСОБА_3 (т. 1., а.с. 145), звернулись до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» із відповідними письмовими заявами, у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також для отримання страхового відшкодування позивачі - батьки загиблої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» із відповідними письмовими заявами, про здійснення страхового відшкодування моральної шкоди, шкоди за втрату годувальника (т. 1, а.с. 162-163).

Листом від 17.04.2019 № 140 відповідач ПрАТ «СГ «ТАС» повідомило ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що призупинило прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування до завершення кримінального провадження та прийняття по ньому рішення (т. 1, а.с. 144).

Рекомендованим листом з описом вкладеного № 557 АТ «СГ «ТАС» позивачами було направлено належним чином засвідчену копію вироку Хмільницького міськрайонного суду від 06 червня 2019 року та копію вироку Вінницького апеляційного суду від 29.11.2019 по справі № 149/775/19 (т. 1, а.с. 148).

Листом від 07.02.2020 № 01912/7120 АТ «СГ «ТАС» відмовило у відшкодуванні витрат на лікування ОСОБА_7 за період з 05.10.2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті) в сумі 164 451 грн. 92 коп. посилаючись на те, що у відповідності до ч. 2 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється зі смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Разом з тим, страховик визнав обґрунтованою виплату відшкодування моральної шкоди в сумі 8 935,20 грн, а також 10 050 грн витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати (т. 1, а.с. 150, 151).

Листом від 31.01.2020 № 01433/7120 АТ «СГ «ТАС» повідомило ОСОБА_2 про прийняття рішення про страхову виплату в розмірі 53 611,20 грн, з яких 44 676 грн - шкоди, як особі, яка перебувала на утриманні потерпілого, а також 8 935,20 грн моральної шкоди (т. 1, а.с. 152-153).

Листом від 27.01.2020 року № 01136/7120 АТ «СГ «ТАС» повідомило ОСОБА_3 про прийняття рішення виплатити йому страхову виплату - відшкодування моральної шкоди в сумі 8 935,20 грн (т. 1, а.с. 154).

26.02.2020 ОСОБА_1 звернулася до АТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування - 15 800 грн витрат, понесених на придбання надгробного пам`ятника (т. 1, а.с. 155), на яку їй було надано відповідь про необхідність подання оригіналів документів, що підтверджують здійснення оплати (т. 1, а.с. 161).

Із заявами про страхове відшкодування - виплату моральної шкоди в сумі 10 015,20 грн, а також 33 748,96 грн шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, а також щомісячні виплати в сумі 2 109,31 грн звернулися також батьки загиблої ОСОБА_7 , позивачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 162, 163).

АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування: ОСОБА_1 - 18 985,20 грн, з яких 8 935,20 моральна шкода, 10 050 грн - витрати на поховання; ОСОБА_2 - 53 611,20 грн, з яких 8 935,20 моральна шкода, 44 676 грн - шкода у зв`язку з втратою годувальника; ОСОБА_3 - 8 935,20 грн моральної шкоди, що підтверджується копіями платіжних доручень (т. 1, а.с. 226-228) й не заперечується позивачами.

Отже між сторонами виник спір з правовідносин договору страхування і відшкодування шкоди, заподіяної смертю особи.

При цьому по справі виникли два види зобов`язань:

- деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла особи (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та

- договірне зобов`язання, що виникає з договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності володільців наземних транспортних засобів, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник.

Згідно з частиною 3 статті 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Відтак апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув дану справу з порушенням правил територіальної підсудності.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону).

Одним із спірних питань, що підлягають вирішенню по даній справі, є час настання страхового випадку, оскільки від цього залежить розмір мінімальної заробітної плати, що буде використовуватися для розрахунку розміру страхових виплат.

Суд першої інстанції виходив із того, що дорожньо-транспортна подія за участю застрахованого транспортного засобу сталася 05 жовтня 2018 року, а смерть потерпілої ОСОБА_7 як складовий факт страхового випадку - ІНФОРМАЦІЯ_1, й вважав, що страховий випадок як певна подія в часі розпочата у 2018 році із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди, а закінчилася у 2019 році фактом смерті ОСОБА_7 , а тому при обрахунку розміру заподіяної шкоди використав розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на 2019, а не 2018 рік.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки його зроблено з неправильним застосування норм матеріального права.

Так, відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону саме настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Отже незалежно від виду наслідку, заподіяної шкоди (життю, здоров`ю та/або майну потерпілого) страховий випадок є єдиним і під ним розуміється саме дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу.

Підхід суду першої інстанції, згідно з яким час настання страхового випадку залежить від часу настання його окремих наслідків є помилковим, так як призводить до ситуації, коли щодо одних видів шкоди, наприклад, шкоди, заподіяної майну, здоров`ю особи встановлюється один час настання страхового випадку, а щодо інших - час настання страхового випадку пов`язується з часом настання конкретного наслідку - настанням смерті особи. При цьому за логікою суду першої інстанції якщо смерть потерпілої в даній справі настала за межами строку договору страхування (дії полісу), то і страховий випадок настав вже після його закінчення.

Натомість законодавець в пункті 27.1 статті 27 Закону встановив, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди, тобто чітко розмежовує дорожньо-транспортну пригоду (страховий випадок) і її наслідки (настання смерті потерпілого), а також встановлює чіткі умови, за яких виплачується страхове відшкодування в такому випадку (настання смерті протягом одного року після ДТП та прямий причинно-наслідковий зв`язок між подією та її наслідком).

Тому апеляційний суд погоджується з відповідними доводами апелянта і доходить висновку, що часом настання страхового випадку є день, коли сталася дорожньо-транспортна пригода з участю забезпеченого транспортного засобу, а саме 05 жовтня 2019 року, а відтак в тих випадках, коли розмір відшкодування залежить від розміру мінімальної заробітної плати, в розрахунках слід використовувати розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановлений законом на цей день.

Згідно з статтею 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Пунктом 9.4 статті 9 Закону встановлено, що страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону чітко визначено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, але у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Суд першої інстанції вірно встановив, що відповідно до поліса № АК/9750034 страхова суму за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілого становить 200 000 грн на одного потерпілого, проте чомусь проігнорував ту обставину, що присуджені до сплати страхові виплати перевищують страхову суму.

Так, загальна сума стягнутих судом першої інстанції з відповідача виплат становить 314 667,13 грн, а також щомісячні платежі в сумі 4 216,62 грн починаючи з 01.06.2020 року, тоді як встановлено судом і не заперечується сторонами, що страховик в позасудовому порядку вже відшкодував ОСОБА_1 18 985,20 грн, ОСОБА_2 53 611,20 грн, а ОСОБА_3 8 935,20 грн, а всього 81 531,60 грн., тобто додатково, за наявності для цього підстав з нього може бути стягнуто не більше 118 468,40 грн.

За змістом статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілих-фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (страхового випадку) настала смерть потерпілої ОСОБА_7 , застосуванню підлягає саме стаття 27 Закону № 1961-IV, яка передбачає відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

З урахуванням того, що для розрахунку виплат необхідно використовувати мінімальну заробітну плату, встановлену на 2018 рік згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» - 3723 грн, мінімальний розмір регламентної виплати не може бути меншим 134 028 грн.

Зазначена норма також містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно із частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 212/1055/18-ц (провадження N 61-2386сво19) під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.

Висновок про застосування норм права в подібних правовідносинах, викладений в Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі N 742/554/19-ц (провадження N 61-20355св19).

Особами, що перебували на утриманні ОСОБА_7 відповідно до вимог Закону є: ОСОБА_2 - як її син, що досяг повноліття, але продовжує навчання, що підтверджується довідкою Таврійського національного університету ім. Вернадського від 04.03.2020 року № 207 та копією студентського квитка НОМЕР_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - як батьки, які досягли пенсійного віку.

Отже розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) кожній особі, що була на утриманні потерпілої складає 44 676 грн (134 028 грн/ 3).

За змістом відповідей АТ «СГ «ТАС» ОСОБА_2, і враховуючи фактично проведену виплату на підставі пункту 27.2 статті 27 Закону одному з утриманців - сину потерпілої, відповідач обрав спосіб виконання свого зобов`язання шляхом проведення одноразової виплати порівну кожному із утриманців, що відповідає вимогам Закону, проте фактично не виконав свого зобов`язання перед іншими двома особами, які перебували на утриманні потерпілої - її батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відтак до стягнення підлягає страхове відшкодування (регламентна виплата) передбачена пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-ІV, визначена в порядку статті 1200 ЦК України: ОСОБА_4 - 44 676 грн, ОСОБА_5 - 44 676 грн.

Згідно з пунктом 27.3 статті 27 Закону страховик відшкодовує також моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та діям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовного одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, тобто 44 676 грн (12*3723 грн), і виплачується рівними частинами.

Всі п`ятеро позивачів мають право на відшкодування моральної шкоди на підставі цієї норми закону, а відтак розмір відшкодування кожному має становити 8 935,20 грн. При цьому страхове відшкодування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (дітям і чоловікові) потерпілої вже виплачене, а відтак на користь її батьків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 слід стягнути по 8935,20 грн кожному.

Крім того, відповідно до пункту 27.4 статті 27 Закону страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовного одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Судом встановлено, що на виготовлення надгробного пам`ятника померлій ОСОБА_7 її дочкою ОСОБА_1 витрачено 15 800 грн., що підтверджується актом закупки від 27.01.2020 року, копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.11.2018 року та копією витягу реєстру платників єдиного податку від 19.11.2018 року № 279, фото виготовленого пам`ятника (т. 1, а.с. 156-158, 166).

Зазначені витрати також підлягають стягненню зі страховика, на підставі пункту 27.4 статті 27 Закону, але з урахуванням вимог пункту 27.5 цієї статті, відповідно до якої загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

З урахуванням того, що страхова сума становить 200 000 грн, а фактично виплачено і присуджено до виплати вже 188 754 грн, до стягнення на користь ОСОБА_1 підлягає 11 246 грн.

При цьому суд враховує, що пріоритет виплат непрямо встановлено самим законодавцем, який у відповідній статті Закону визначив, що розмір шкоди, заподіяної смертю потерпілого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі (умовно - найвищий пріоритет), розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі (звичайний пріоритет), а відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі (найнижчий пріоритет).

Відтак оскільки загальний розмір належної до відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, перевищує встановлений договором розмір страхової суми на одного потерпілого, обмеженню підлягає саме розмір відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника, а не інші регламентні виплати.

Інші позовні вимоги позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 до ПрАТ «СГ «ТАС» до задоволення не підлягають у зв`язку з тим, що виходять за межі страхової суми.

Хибним також є висновок суду першої інстанції про можливість стягнення зі страховика особам, які понесли фактичні витрати на лікування потерпілої, яка перебувала у важкому стані (у комі), а згодом померла, відшкодування витрат на лікування в порядку, встановленому Законом.

Так, відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Статтею 23 цього Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно статті 24 Закону в зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Відповідно до статті 25 Закону в зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності.

З урахуванням системного аналізу статей 24, 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», апеляційний суд дійшов висновку про те, що витрати, пов`язані із лікуванням потерпілого, шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності, відшкодовуються страховиком тільки потерпілому, відповідно до положень пункту 1.3 статті 1 розділу 1 зазначеного Закону якими є особи, життю та здоров`ю яких заподіяна шкода внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Зазначені обставини справи та відповідні їм норми Закону залишилися поза увагою суду першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом нового рішення по суті позовних вимог.

Враховуючи характер спору, а також те, що позивачами по справі понесені витрати на оплату професійної правничої допомоги, а відповідачем - на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, яка підлягає до задоволення, але й позовні вимоги є частково обґрунтованими, а витрати сторін - співмірними, суд апеляційної інстанції відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України залишає судові витрати за сторонами без покладення на них обов`язку сплачувати одна одній частину судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 374, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - адвоката Петрука Валерія Петровича задовольнити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 жовтня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхової Групи «ТАС» () на користь:

ОСОБА_4 (паспорт серія НОМЕР_4 ) 44 676 грн на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, 8 935,20 грн моральної шкоди, а всього 53 611,20 грн.

ОСОБА_5 (паспорт серія НОМЕР_5 ) 44 676 грн на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, 8 935,20 грн моральної шкоди, а всього 53 611,20 грн.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) 11 246 грн витрат на спорудження надгробного пам`ятника.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - відмовити.

Судові витрати по справі залишити за сторонами.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 04.02.2021

Головуючий І.М. Стадник

Судді В.В.Сопрун

О.С.Панасюк