Справа № 426/7379/20
РІШЕННЯ

іменем України

31 травня 2021 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого - судді Скрипника С.М.,

за участю секретаря судового засідання Пчолкіна М.С.,

за участі сторін:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Прийми Р.С.,

представника відповідача адвоката Малика Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В інтересах ОСОБА_1 до Сватівського районного суду Луганської області звернувся її представник адвокат Прийма Р.С. з уточненим цивільним позовом до відповідачки ОСОБА_2 про захист честі та гідності.

Позов мотивований тим, що 24.05.2020 ОСОБА_2 звернулася до ЧЧ Сватівського ВП ГУНП в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 нібито спричинила їй тілесні ушкодження та звернулася з відповідною заявою до правоохоронних органів про вчинення позивачкою злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Однак, позивачка вважає, що ОСОБА_2 вчинила завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення злочину, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 383 КК України. Зазначає, що завідомо неправдиве повідомлення та наклеп, який принижує позивача його честь та гідність, було зроблено навмисно задля того, щоб надати даний витяг суду за цивільним позовом сина позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Крім того, позивачка стверджує, що відповідач ОСОБА_2 при зустрічі провокує конфлікти з нею, погрожує, непристойно висловлюється в її сторону. В смс- повідомленнях також принижує позивача, безпідставно звинувачує в пияцтві, чим заплямовує її репутацію. Також зазначає, що жодного разу не спричиняла тілесних ушкоджень відповідачу, окрім того, позивачка ОСОБА_1 є вихователем в дитячому садку та має позитивну характеристику як вихователя. Рахує, що її невістка ОСОБА_2 здійснила наклеп стосовно позивачки, який принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Внаслідок вказаних дій з боку відповідачки, як стверджує позивач ОСОБА_1 , остання та її сім`я постійно відчувають стрес та приниження, що викликає нервове напруження, позивач не може нормально працювати і відпочивати, в результаті чого вона вимушена була звернутися до лікарів за допомогою і її витрати склали 8962, 40 грн. Тобто позивачці спричинено матеріальну шкоду та моральну шкоду. Окрім того, у зв`язку з тим, що стало відомо про закриття кримінального провадження № 0000240 від 25.05.2020 за заявою ОСОБА_2 про побиття її, просить суд визнати недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_2 про спричинення ОСОБА_1 їй тілесного ушкодження у вигляді пошкодження нижньої губи та зобов`язати ОСОБА_2 спростувати інформацію про нанесення тілесного ушкодження їй у вигляді пошкодження нижньої губи ОСОБА_1 у Сватівських засобах масової інформації, повідомленням наступного змісту: СПРОСТУВАННЯ: «Перепрошую та вибачаюсь за порушення честі, гідності ОСОБА_1 за оприлюднення інформації щодо неї» та під спростуванням розмістити текст резолютивної частини рішення суду у даній справі дослівно без редагування та скорочення. Також просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40 000 грн. моральної шкоди 8962 грн 40 коп. матеріальної шкоди та судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити, зазначила, що через неправомірні дії відповідача ОСОБА_2 вона отримала душевну травму, від якої погіршився її стан здоров`я, позивач ОСОБА_2 була її невістка, на даний час у них неприязні відносини, остання постійно завдає її моральних та матеріальних страждань, постійно провокує конфлікти, непристойно висловлюється в її адресу, поширює неправдиві факти про її побиття та вживання алкоголю.

Представник позивача - адвокат Прийма Р.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася.

Представник відповідача адвокат Малик Д.О. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Також подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вказаний позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню з наступних підстав. 24.05.2020, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту ОСОБА_1 спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_2 . Остання звернулася 25.05.2020 звернулася до Сватівського ВП ГУНП з заявою про вчинення злочину в порядку ст. 214 КПК України. Вказаний факт було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відкрито кримінальне провадження № 0000240 за ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження. ОСОБА_2 визнано потерпілою. Що стосується звернення позивача до Сватівського ВП ГУНП в Луганській області за ч.1 ст. 383 КК України, то відповідач не володіє взагалі цією інформацією, так як навіть її не викликали та не допитували. Відправлено було запит до Сватівського відділу поліції, але відповіді дотепер не отримано. Тобто, з вищевикладеного вбачається, що між позивачем та відповідачем склались неприязні стосунки на фоні поданих раніше позовних заяв сином позивача ОСОБА_3 та самою ОСОБА_2 . Таким чином, подання ОСОБА_2 заяви до правоохоронних органів свідчить про реалізацію відповідачем конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не є поширенням недостовірної інформації (а.с.63-65).

29.10.2020 представник позивача - адвокат Прийма Р.С. подав відповідь на відзив, в якому підтвердив знову ж таки обставини, викладені в позовній заяві, підкресливши, що відповідач продовжує принижувати позивача та розповсюджувати інформацію, яка порочить її честь та гідність, внаслідок чого позивач зазнає моральні переживання у зв`язку з наведеним наклепом на неї щодо нанесення побиття (а.с.72-75).

Окрім того, свідок ОСОБА_3 , який був допитаний в судовому засіданні зазначив, що він є син позивача ОСОБА_1 , та колишнім чоловіком відповідача ОСОБА_2 . Зазначив, що ОСОБА_2 продовжує здійснювати провокативні дії щодо нього та його матері особисто через розгляд справи про визначення місця проживання їхнього сина, який проживає з ним. Під час зустрічі ОСОБА_2 подзвонила у поліцію і сказала, що її побила ОСОБА_1 . Також вказав, що ОСОБА_2 не отримувала тілесні ушкодження, це була, на його думку, провокація. Однак, чув, як ОСОБА_4 ображала його матір нецензурною лайкою. Підтвердив, що ОСОБА_1 , його матір, часто переживала, лікувалася через образи ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що вона є матір`ю ОСОБА_1 , підтвердила, що ОСОБА_7 часто ображає її доньку, ОСОБА_1 , поширює неправдиві факти про її побиття. Характеризує свою доньку ОСОБА_8 позитивно, зазначає, що вона втратила здоров`я через ОСОБА_2 .. Підкреслила, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 неприязні відносини та те, що дитина проживає разом із ОСОБА_11 .

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, а також свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне.

Так, згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.05.2020 зареєстровано кримінальне провадження № 0000240 за ч.1 ст. 125 КК України, де потерпілою зазначена ОСОБА_2 (а.с.11).

З копій медичної документації, наданою ОСОБА_1 вбачається, що з 20.08.2020 до 28.08.2020 ОСОБА_1 зверталася до лікарів-психіатрів за допомогою у зв`язку з незадовільним станом здоров`я. Окрім того, наявні копії товарних чеків, які підтверджують придбання ОСОБА_1 відповідних ліків ( а.с. 12-27).

Із відповідних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 характеризується позитивно, та має в наявності почесні грамоти, якими неодноразово нагороджувалася за відповідні досягнення в своїй професії (а.с.33-43).

З відповідних копій смс-повідомлень вбачається, що між особами, які беруть участь у спілкуванні - неприязні відносини. В наявності між опонентами письмовий текст з взаємними словесними образами (а.с.45-49).

З відеоматеріалу, який міститься на електронному носії, приєднаному до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_2 звертається до особи, яка знімає відео, та робить образливі жести руками на адресу останньої ( а.с.134).

Так, висновком експерта № 43 від 27.05.2020 встановлені пошкодження ОСОБА_2 у виді садни слизової оболонки нижньої губи з крововиливом під слизову оболонку (а.с.185)

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 07.08.2020 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000240 від 25.05.2020, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.178).

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28).

Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Як вбачається зі змісту ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Статтею 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. за № 1 (далі - Постанова Пленуму ВСУ) при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Положеннями ст. 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 положення ч. 1 ст. 7 Цивільного кодексу Української РСР «поширив такі відомості» в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2018 року у справі № 523/4380/15-ц (провадження № 61-24324св18) вказав, що згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Таким чином, оскаржувана позивачем інформація, з якою відповідач звернулась до поліції, тобто до правоохоронного та компетентного органу, наділеного повноваженнями по перевірці та прийняттю рішень, а отже в даному випадку має місце реалізація її права на звернення, передбаченим ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Крім того, відповідно до ст.78 Цивільного процесуального кодексу України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд враховує, що об`єктом оцінки є як докази, так і процесуальні джерела, що їх містять. До змісту оцінки доказів як фактичних даних (відомостей про факти, обставини) належать встановлення їх належності, допустимості, достовірності (якісні ознаки) та достатності (кількісна ознака). Отже, змістом оцінки процесуальних джерел доказів є визначення допустимості їх використання у справі. Докази та їх джерела, отримані з грубим порушенням норм процесу доказування, конституційних та інших прав громадян, а тим більше в результаті злочинного порушення норм, які визначають умови і порядок збирання і перевірки доказів та їх джерел, завжди зумовлюють сумніви в їх достовірності і недопустимість для використання у процесі доказування.

Відтак, враховуючи, що джерело походження переписки, яка міститься на а.с. 193-195 та спосіб отриманні її копії у законний спосіб позивачем не доведено, суд не приймає як допустимий доказ надану стороною позивача.

Крім того, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу про поширення відповідачем ОСОБА_2 недостовірної інформації відносно ОСОБА_1 хоча б одній особі у будь-який спосіб.

Надана позивачем ОСОБА_1 копія газети «Новини Сватівщини» від 30.09.2020 року (а.с.192), в якій міститься стаття «Біль материнського серця не дає заснути вночі» не є доказом поширення недостовірної інформації відповідачем ОСОБА_2 , оскільки у вказаній статті немає жодного посилання на ОСОБА_1 , крім того, в даній статті відсутні будь-які посилання на прізвища сторін, а містить тільки ім`я автора.

Також, позивачем не представлено жодного аргументовано підтверджуючого доказу, що представлені в переписці між нею та відповідачкою відомості доведені відповідачем до громадськості чи окремих громадян, а тому на думку суду, такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам позивача, оскільки відомості у них підтверджують лише факт неприязних цивільно-правових відносини між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , які виникли на ґрунті неприязних сімейних відносин.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про поширення відповідачем недостовірної інформації, доказів порушення особистих немайнових прав позивача, в чому полягає завдана шкода відповідним особистим немайновим благам позивача, або в чому полягає перешкода позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, в чому полягає завдана моральна шкода стороною позивача не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи, що позивачем не доведено наявність тих обставин, на підставі яких вона звернулася до суду з позовними вимогами, не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач поширила щодо неї недостовірну інформацію, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання інформацію недостовірною та такою, що ганьбить честь та гідність позивача.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що вимога про стягнення моральної та матеріальної шкоди є похідною від вимог про визнання відповідної інформації такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, та її спростування, суд дійшов висновку і про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 40 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, та 8962,40 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, оскільки позивачем також не доведено факт порушення особистого немайнового права позивача відповідно до ст. 280 ЦК України.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,12,19, 81,258, 263-265,268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду через Сватівський районний суд Луганської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 07.06.2021р.

Суддя: С.М.Скрипник