Справа № 569/8168/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі Рибачик О.А.,

за участю представника позивача адвоката Василюти С.В.,

представника відповідача адвоката Гарголя В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-Агро» про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-Агро» про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що був прийнятий на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит - Агро» згідно з Наказом № 3-К від 15.03.2010 року.

Між Відповідачем та Позивачем був укладений Контракт на управління підприємством. Відповідно до умов якого Позивача було зобов`язано, безпосередньо через обраний на підприємстві виконавчий орган у встановленому порядку, здійснювати поточне управління (керівництво) Підприємством, а саме: забезпечувати діяльність цього підприємства, реалізовувати предмет діяльності для досягнення статутних цілей Підприємства, а Вищий орган Відповідача зобов`язувався створювати необхідні умови для роботи Керівника, сплачувати йому грошову винагороду і надавати соціально-побутові блага.

На підставі Протоколу загальних зборів учасників ТзОВ «Фаворит-Агро» № 4-2017 від 03.03.2017, Відповідачем 01 квітня 2017 року укладено з Позивачем Контракт на управління підприємством на строк до 01 квітня 2021 року включно.

21 квітня 2017 року на підставі Рішення загальних зборів учасників товариства ТзОВ «Фаворит-Агро» від 20 квітня 2017 року було укладено додаткову угоду до Контракту на управління підприємством, якою внесено зміни до п.6.6 Контракту та викладено його в такій редакції: «При залишенні посади, не залежно від підстав, Керівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, яка є еквівалентною 20000,00 (двадцяти тисячам) доларів США на дату здійснення виплати такої допомоги. Зазначена вихідна допомога виплачується не пізніше дати припинення даного Контракту (припинення трудових відносин)».

29 січня 2019 року Позивач подав Відповідачу заву про звільнення його із займаної посади директора ТзОВ «Фаворит-Агро» за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП) з 29.01.2019 року.

Протоколом загальних зборів засновників (учасників) товариства № 9 від 29.01.2019 року заява Позивача була розглянута та прийняте рішення, щодо звільнення Позивача з посади директора ТзОВ «Фаворит-Агро» за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України з 29 січня 2019 року. У той же день, був виданий Наказ № 17-К про звільнення Позивача з посади директора і зроблено відповідний запис у трудовій книзі Позивача за № 18 від 29.01.2019 року.

У день звільнення у бухгалтерії Відповідача Позивачу було виплачено належну йому заробітну плату за поточний місяць і компенсацію за не використану ним відпустку. Однак вихідна допомога, яка передбачена Додатковою угодою від 21 квітня 2017 року до Контракту на управління підприємством 01 квітня 2017 року у розмірі, що є еквівалентною 20000, 00 (двадцяти тисячам) доларів США Позивачу виплачена не була.

29 березня 2019 року представником Позивача на адресу Відповідача була направлена Вимога, щодо виплати невиплачених при звільнені коштів, що належать Позивачу за Контрактом, однак, така вимога Позивача Відповідачем виконана не була. Відтак вважає, що Відповідачем порушено п. 6.6. Контракту на управління підприємством від 01 квітня 2017 року, вихідна допомога у сумі 555 800,00 грн., що відповідно до курсу НБУ станом 29.01.2019 року є еквівалентною 20 000,00 доларів США та підлягає стягненню з Відповідача.

Окрім того Позивач вважає, що у зв`язку тим, що при звільненні Позивача з посади 29 січня 2019 року, з ним не був проведений повний розрахунок, за Позивачем зберігається право на отримання середньої заробітної плати починаючи з дня наступного за днем звільнення, відтак керуючись ст. 116, 117 КЗпП України просив стягнути з Відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги, починаючи з 30 січня 2019 року по день постановлення рішення по справі.

Згідно поданого позивачем клопотання про уточнення позовних вимог змінено позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку у зв`язку з працевлаштуванням його на посаду директора ТзОВ «Укрмедсистем» з 08.08.2019 року, у зв`язку з чим позивач вважає належним до стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги, починаючи з 30 січня 2019 року по 07 серпня 2019 року в сумі 101 167,73 грн.

07.08.2019 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником відповідача адвокатом Гарголь В.В. подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю посилаючись на їх незаконність та безпідставність.

Вважає, що додаткова угода від 21 квітня 2017 року до Контракту на управління підприємством від 01 квітня 2017 року не укладалася, оскільки ця додаткова угода укладена на виконання рішення засновника, оформленого Протоколом № 6-2017 від 20.04.2017, однак протокол загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-Агро» № 6-2017 було складено на загальних зборах засновників (учасників) підприємства 15 березня 2017 року, на яких вирішувалося три питання абсолютно не пов`язані з внесенням змін до Контракту на управління підприємством від 01 квітня 2017 року, а були пов`язані з наданням директору ТзОВ «Фаворит-Агро» повноважень на підписання біржового договору поставки зерна озимого жита 3 класу врожаю 2017 року з ПАТ «Аграрний фонд»; передачі в заставу ПАТ «Аграрний фонд» майбутнього врожаю зерна озимого жита 3 класу на полях 404,84 га. та на укладення договору поставки зерна гречки 3 класу врожаю 2017 року. Цей протокол загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-Агро» код ЄДРПОУ - 33852673 № 6-2017 від 15 березня 2017 року було передано приватному нотаріусу Київського нотаріального округу Мурашковській О.С., про що вона зробила відповідний запис в договорі застави, укладеним між ТзОВ «Фаворит-Агро» та ПАТ «Аграрний фонд» від 19 квітня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 1013. Тобто вважає протокол загальних зборів засновників (учасників) ТзОВ «Фаворит-Агро» №6-2017 від 20.04.2017 та укладена на підставі нього додаткова угода від 21 квітня 2017 року до Контракту на управління підприємством від 01 квітня 2017 року є нікчемними.

Представник Відповідача зазначає, що у п. 6.7. Контракту на управління підприємством від 01 квітня 2017 року, зазначено, що при залишенні посади з будь-якої підстави розрахунок з Керівником, виплата йому вихідної допомоги і компенсації за невикористану відпустку здійснюються у відповідності із чинним в Україні трудовим законодавством, відтак виплата вихідної допомоги здійснюється відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України, яка не містить як підстави виплати припинення трудового договору за угодою сторін, передбачене п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, а Позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади керівника ТзОВ «Фаворит-Агро» на підставі його заяви від 29 січня 2019 року саме за угодою сторін.

Стверджує, що вимога Позивача щодо стягнення на його користь середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги, є необґрунтованою так як при звільненні ОСОБА_1 були виплачені всі належні йому суми, відтак норма ст. 117 КЗпП України не може бути застосована до спірних правовідносин.

Також представник Відповідача зазначив, що вимога Позивача щодо стягнення вихідної допомоги в розмірі, що є еквівалентним сумі іноземної валюти, в тому числі, але не виключно до долара США не передбачене Кодексом законів про працю України чи іншим законодавством.

Окрім того представником Відповідача адвокатом Гарголь В.В. до суду надано додаткові пояснення, у яких він зазначає, що Позивач ОСОБА_1 . Контракт на управління підприємством від 01 квітня 2017 року з Відповідачем тримав в своєму сейфі та нікому не показував, зокрема ані Головному бухгалтеру ТзОВ «Фаворит-Агро» ОСОБА_2 , ані інспектору з кадрів ОСОБА_3 , в якої зберігаються всі трудові договори між підприємством та найманими працівниками, відтак бухгалтерія про них не знала. Позивач надіслав вимогу про виплату вихідної допомоги лише через два місяці після звільнення, а до дня звільнення таких вимог не заявляв.

Також представник Відповідача зазначив, що на початку 2018 року 100% часток ТзОВ «Фаворит-Агро» перейшло від ОСОБА_4 до ТОВ «КУА» АГРО СИСТЕМА», однак позивач приховав від нового власника існування додаткової угоди від 21 квітня 2017 року.

Представник позивача - адвокат Василюта С.А. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав та додатково просить стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 56 000,00 грн. та сплачений судовий збір.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-Агро» з 15.03.2010 року (згідно з Наказом № 3-К від 15.03.2010 року.) по 29.01.2019 року (Наказ про звільнення № 17-К від 29.01.2019 року) про що у трудовій книжці Позивача зроблено відповідні записи.

Трудові відносини між позивачем та відповідачем регулювалися Контрактом на управління підприємством, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як засновником (учасником) ТзОВ «Фаворит-Агро» 01 квітня 2017 року на підставі протоколу загальних зборів учасників ТзОВ «Фаворит-Агро» № 4-2017 від 03 березня 2017 року.

Відповідно до п. 1.2. Контракту зазначено, що цей Контракт є трудовим договором у розумінні чинного трудового законодавства України (особливою формою трудового договору). На підставі цього Контракту виникають трудові відносини між Керівником і Підприємством, які з боку останнього реалізуються Вищим органом Підприємства.

Згідно п. 6.2. зазначеного Контракту, зміни в цей Контракт можуть бути внесені за взаємною згодою Сторін, що оформляється додатковою угодою до цього Контракту.

Відповідно до пп. 2 п. 6.3. зазначеного Контракту, цей Контракт припиняється (вважається розірваним): за угодою Сторін.

Відповідно до п. 6.6. Контракту, при залишенні посади Керівникові виплачується вихідна допомога у розмірі: винагороди за 2 міс. - при розірванні Контракту за підставою, що передбачена останнім абзацом пункту 6.5. цього Контракту.

Останнім абзацом п. 6.5. Контракту визначено, що Керівник має право у будь-який час залишити посаду (розірвати цей Контракт), письмово повідомивши про це Вищий орган за 50 днів.

В даному випадку розірвання (припинення) Контракту відбулося за угодою сторін в день звернення позивача.

Згідно ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 3 тієї ж статті, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників на підприємства, в установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої приналежності, визначається Положенням про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 р. № 170 (далі Положення).

Відповідно до п 3 Положення, прийняття (наймання) на роботу працівників шляхом укладання з ними контракту власником або уповноваженим ним органом, громадянином (надалі - роботодавець) може здійснюватись у випадках, прямо передбачених законами.

Відповідно до абз. 2 п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року за № 11 «Про практику розгляду судами трудових спорів» оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановлених для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КЗпП України).

Відповідно до п.91КЗпП України, підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Відповідно до п. 19 розділу III Положення, контрактом може бути встановлено додаткові гарантії працівникові на випадок дострокового припинення контракту з незалежних від працівника причин.

Позивачем до позовної заяви додано додаткову угоду від 21 квітня 2017 року до Контракту на управління підприємством від 01 квітня 2017 року, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , якою вносяться зміни до п. 6.6. Контракту, а саме: п.6.6. викладено в редакції «При залишенні посади, не залежно від підстав, Керівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, яка є еквівалентною 20 000,00 доларів США на дату здійснення виплати такої допомоги. Зазначена вихідна допомога виплачується не пізніше дати припинення даного Контракту (припинення трудових відносин)».

Зазначена додаткова угода містить посилання на те, що вона укладена на виконання рішення засновника, оформленого Протоколом № 6-2017 від 20.04.2017 року.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 підтвердила, що будучи єдиним учасником ТзОВ «Фаворит-Агро» вона дійсно прийняла рішення про укладення з ОСОБА_1 додаткової угоди від 21 квітня 2017 року до Контракту на управління підприємством від 01 квітня 2017 року з мотивів подяки позивачу ОСОБА_1 за сумлінну роботу у якості директора ТзОВ «Фаворит-Агро». У зв`язку з цим її юрист підготовив протокол загальних зборів засновників (учасників) №6-2017 від 20.04.2017 року та проект додаткової угоди до Контракту на управління підприємством від 01 квітня 2017 року, у якій було визначено, що ОСОБА_1 отримає вихідну допомогу у розмірі 20 000,00 доларів США при звільненні.

Таким чином з наведеного випливає, що одноразова винагорода, яка передбачена п. 6.6. Контракту на управління підприємством як у редакції 01 квітня 2017 року так і в редакції додаткової угоди від 21 квітня 2017 року до нього, по своїй правовій природі є вихідною допомогою, оскільки її виплата не пов`язана з виконанням посадових обов`язків, а з їх припиненням.

Окрім того з позовної заяви та пояснень свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вбачається, що виплата, про яку йде мова у п. 6.6. Контракту є саме вихідною допомогою.

П. 6.7. Контракту зазначено, що при залишенні посади з будь-якої підстави розрахунок з Керівником, виплата йому вихідної допомоги і компенсації за невикористану відпустку здійснюються у відповідності із чинним в Україні трудовим законодавством.

Підстави виплати вихідної допомоги визначається ст. 44. КЗпП України, зокрема вихідна допомога виплачується при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36); внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41.

Така ж позиція викладена у абз. 1 п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», а саме: «При припиненні трудового договору вихідна допомога виплачується у випадках і розмірі, передбачених як ст.44 КЗпП, так і іншими нормами закону».

Підставою для припинення дії Контракту та звільнення Позивача є заява ОСОБА_1 від 29 січня 2019 року, у якій ОСОБА_1 просив звільнити його з займаної посади директора за угодою сторін.

Наказ про звільнення № 17-К від 29.01.2019 року було видано представником засновника ТзОВ «Фаворит-Агро» директором ТОВ «КУА «АГРОСИСТЕМА» О.Л. Заськом на підставі Протоколу загальних зборів засновників (учасників) товариства № 9 від 29.01.2019 року, яким задоволено заяву позивача про звільнення з займаної посади директора за угодою сторін від 29 січня 2019 року. Зазначений наказ позивачем не оскаржувався.

Суд бере до уваги, що у заяві ОСОБА_1 на звільнення з роботи нічого не зазначено щодо виплати йому вихідної допомоги згідно умов контракту.

Звільнення позивача з роботи відбулося не з ініціативи власника, а саме з ініціативи позивача й під час процедури звільнення за угодою сторін згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України питання виплати одноразової допомоги не обговорювалося.

Крім того, відповідно до п. 6.6. Контракту на управління підприємством від 01 квітня 2017 року в редакції додаткової угоди від 21 квітня 2017 року вихідна допомога виплачується не пізніше дати припинення даного Контракту, однак щодо питання виплати вихідної допомоги позивач з невідомих суду причин зволікав та надіслав вимогу відповідачу лише 29 березня 2019 року, тобто через два місяці після звільнення, що викликає сумніви у дійсності укладення додаткової угоди до Контракту.

Так, під час дослідження у судовому засіданні доказів встановлено, що 29 березня 2019 року представником позивача - адвокатом Василютою С.А. на адресу відповідача була направлена Вимога щодо виконання умов Контракту від 01.04.2017 року та додатків до нього від 29 березня 2019 року, якою представник позивача вимагав від відповідача виконання умов п. 6.6. Контракту на управління підприємством від 01 квітня 2017 року в редакції додаткової угоди від 21 квітня 2017 року, а саме перерахування протягом п`яти днів коштів згідно Контракту від 01.04.2017 року та додатків до нього на рахунок позивача.

Згідно дослідженого у судовому засіданні посвідченого нотаріусом Київського нотаріального округу Мурашковською О.С. договору застави, укладеним між ТзОВ «Фаворит-Агро» та ПАТ «Аграрний фонд» 19 квітня 2017 року, зареєстрованому в реєстрі за №1013 уповноваженою особою в ТзОВ «Фаворит-Агро» був директор ОСОБА_1 , якого було уповноважено на укладення цього договору протоколом засідання Загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-Агро» № 6-2017 від 15 березня 2017 року, таким чином протокол Загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-Агро» № 6-2017 вже існував станом на 19 квітня 2017 року. Однак протоколом Загальних зборів засновників (учасників) ТзОВ «Фаворит-Агро» з тим же номером, але складеним 21 квітня 2017 року, тобто через два дні після реєстрації зазначеного вище договору застави було уповноважено ОСОБА_4 на укладення з ОСОБА_1 додаткової угоди від 21 квітня 2017 року до Контракту на управління підприємством від 01 квітня 2017 року.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_1 підтвердив, що Контракт на управління підприємством від 01 квітня 2017 року та додаткову угоду від 21 квітня 2017 року він не показував ні бухгалтерії, ні інспектору з кадрів Відповідача, а також не повідомляв про їхнє існування одноособовому власнику 100% часток ТзОВ «Фаворит-Агро» ТОВ «КУА» АГРО СИСТЕМА». При цьому зазначив, що учасник ТзОВ «Фаворит-Агро» ОСОБА_4 під час продажу своєї частки в товаристві усно повідомляла представників нового власника про існування додаткової угоди від 21 квітня 2017 року та її зміст.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що перед продажем ТзОВ «Фаворит-Агро» неодноразово усно повідомляла нового власника ОСОБА_5 про існування Контракту на управління підприємством від 01 квітня 2017 року, укладеного з ОСОБА_1 та додаткової угоди від 21 квітня 2017 року до нього, а також щодо її змісту.

Між тим судом встановлено, що директором ТОВ «КУА» АГРО СИСТЕМА» згідно даних реєстру є ОСОБА_6 , однак з пояснень Позивача та свідка ОСОБА_4 вбачається, що ТОВ «КУА» АГРО СИСТЕМА» не повідомлялося про існування додаткової угоди від 21 квітня 2017 року до Контракту на управління підприємством від 01 квітня 2017 року, якою передбачено виплату суми еквівалентної 20000,00 дол. США ОСОБА_1 при його звільненні з будь-яких підстав.

Крім того, аналізуючи свідчення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у співставленні з іншими обставинами справи, суд вважає, що у разі наявності додаткової угоди від 21 квітня 2017року під час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_4 повинна була у письмовій формі повідомити покупця про наявність вимог цієї додаткової угоди. При чому на практиці такі застереження, на вимогу однієї із сторін, підлягають нотаріальному посвідченню.

Суд критично відноситься до формулювання, згідно якого виплата вихідної допомоги передбачена при звільненні ОСОБА_1 з будь-яких підстав, однак серед підстав для звільнення працівника є порушення ним трудової дисципліни: прогул без поважних причин або ж систематичне невиконання або неналежне виконання працівником обов`язків…. (пункти 3,4 ст. 40 КЗпП України).

З іншої сторони, якщо виплата зазначеної допомоги передбачена під час розірвання контракту у будь-який час та за будь-яких підстав, включаючи звільнення за власним бажанням (ст. 39 КЗпП) чи угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП), то суд вважає цілком логічним, щоб під час обговорення купівлі-продажу частки у товаристві ОСОБА_4 приймав участь ОСОБА_1 й наполягав від нового власника письмових гарантій збереження за ним в майбутньому права на виплату цієї допомоги.

В разі відмови нового власника, питання виплати певної суми за тривалу роботу позивачу необхідно було вирішувати з ОСОБА_4 .

Зазначене вище у сукупності дає суду підстави вважати сумнівним існування додаткової угоди від 21 квітня 2017 року, якою вносилися зміни до п. 6.6. Контракту на управління підприємством від 01 квітня 2017 року на момент його розірвання.

Пояснення ОСОБА_1 , що у ТзОВ «Фаворит-Агро» не велася книга обліку протоколів, а тому номери на протоколах загальних зборів ставилися довільно не заслуговують на увагу.

Таким чином контракт з ОСОБА_1 було розірвано за угодою сторін, згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, тобто з підстав передбачених КЗпП України.

Статтею 44 КЗпП України не передбачено виплати працівникові вихідної допомоги у разі розірвання трудового договору за угодою сторін (п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

Позивачу в день звільнення було виплачено заробітну плату та компенсацію за не використану ним відпустку в сумі 11 167,09 грн., згідно видаткового касового ордеру № 22 від 29.01.2019 року.

Щодо стягнення з Відповідача середнього заробітку в сумі 101 167,73 грн.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Враховуючи, що при звільненні позивачу було видано його трудову книжку, а також виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану ним відпустку в розмірі, щодо якого немає спору між сторонами, підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за період з 30 січня 2019 року по 07.08.2019 року в розмірі 101 167,73 грн. відсутні.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу та судового збору.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 п. 2, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, заявлені позовні вимоги суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями ст.ст. 116, 117 КЗпП України та ст.ст. 76-82, 89, 90, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-Агро» про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлений 09 червня 2021 року.

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук