Справа № 126/850/20
Провадження № 22-ц/801/1080/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 рокуСправа № 126/850/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С. К.,

суддів: Голоти Л. О., Оніщука В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 126/850/20 за апеляційними скаргами адвоката Піпка А. М. в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 16 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Губка В. І. у залі суду,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 2002 до червня 2008 року року вона проживала з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу.

У період спільного проживання народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З червня 2008 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 26 червня 2019 року.

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначала, що діти проживають разом із нею в с. Війтівка Гайсинського (Бершадського) району Вінницької області і знаходяться на її утриманні. Відповідач частково надає матеріальну допомогу, однак така допомога не може забезпечити належне утримання дітей. У свою чергу, відповідач має достатній дохід, є працездатною особою, а тому він зобов`язаний утримати своїх неповнолітніх дітей.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також судові витрати по справі.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 16 березня 2021 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , провадження в цій частині закрито.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області у справі від 17 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 063,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 239,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 840,80 грн судового збору в дохід держави.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що батьки мають спільний обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Суд дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів у визначеному розмірі, оскільки відповідач є працездатною особою і зобов`язаний утримувати свою дитину, забезпечивши її матеріально. Місцевий суд вважав, що визначений розмір аліментів є достатнім для забезпечення фізичного, розумового та соціального розвитку дитини.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

У квітня 2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду в частині визначення розміру аліментів змінити, задовольнивши її позовні вимоги в повному обсязі.

У квітні 2021 року адвокат Піпко А. М., діючи в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат й ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача 420, 40 грн судового збору за подання позовної заяви, а іншу частину судового збору у розмірі 420, 40 грн віднести за рахунок держави, також стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 726, 40 грн

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 19 квітня 2021 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження у цій справі та надано позивачці строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 06 травня 2021 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Голота Л. О., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження у цій справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2021 року справу призначено до розгляду на 10 червня 2021 року у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягнення з відповідача, суд першої інстанції не у повній мірі врахував майновий стан ОСОБА_2 та необґрунтовано визначив розмір аліментів, беручи до уваги місяць із найвищим заробітком.

Апеляційна скарга адвоката Піпка А. М. мотивована тим, що суд першої інстанції необґрунтовано виходив із того, що позовні вимоги задоволені частково і помилково провів розподіл судових витрат без врахування визнання відповідачем позову.

Суд першої інстанції в порушення норм процесуального права в судовому засіданні, на стадії дебатів, прийняв до уваги усну заяву позивачки про збільшення позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів у розмірі ј частини всіх видів його заробітку.

З огляду на викладені порушення, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат є незаконним.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу адвоката Піпка А. М., представник позивача указує на те, що рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування в цій частині відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , адвокат Піпко А. М. указував на те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині позивачем є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що сторони по справі з 2002 до червня 2008 року проживали без реєстрації шлюбу, а з 26 червня 2008 року по 26 червня 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.5,7,11).

Відповідач є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9, 10).

З довідок Війтівської сільської ради від 28 січня та 16 квітня 2020 року слідує, що ОСОБА_1 проживає з дітьми без реєстрації по АДРЕСА_1 . Діти перебувають на її утриманні (а.с.12, 13)

Відповідно довідок Вінницько-Хутірської сільської ради від 29 липня та 03 листопада 2020 ОСОБА_2 з березня 2020 року проживає по АДРЕСА_2 та перебуває на утриманні батька (а.с.46, 114, 115).

Позивачка не працює.

Відповідно до судового наказу Вінницького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2020 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_2 працює в Приватній науково-дослідній та комерційній фірмі «КОНКОРД-ГЕЙ» з 08 квітня 2008 року та посаді керівника дирекції та його дохід за період з 01 квітня по 20 вересня 2020 року складає 181 887,17 грн (а.с.116).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання малолітніх дітей.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 16 березня 2021 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , провадження в цій частині закрито.

Ця ухвала суду сторонами не оскаржується, відтак судом не переглядається.

Судом установлено, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Указані обставини підтверджуються матеріалами справи та відповідачем не заперечуються.

Отже, за змістом положень частини третьої статті 181 СК України ОСОБА_1 має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6 .

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Аналогічні положення містить норма статті 8 Закону України «Про охорону дитинства».

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2020 року становить 2 218 гривень.

Установивши, що син відповідача ОСОБА_4 проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, а ОСОБА_2 , який є працездатною особою та працює, зобов`язаний та має можливість утримувати малолітнього сина, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина.

Разом із тим, аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 працює в Приватній науково-дослідній та комерційній фірмі «КОНКОРД-ГЕЙ», його дохід за період з 01 квітня по 20 вересня 2020 року склав 181 887,17 грн, а за вирахуванням утримань 146 419,16 грн, тобто середньомісячний дохід відповідача за указаний період становить 24 403,19 грн.

Ураховуючи те, що на утриманні відповідача знаходиться спільний син сторін ОСОБА_5 , який навчається в Республіці Польща, потреби малолітнього сина, якому відповідач переіодично надає матеріальну допомогу суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), оскільки указаний розмір аліментів буде достатнім для забезпечення фізичного, розумового та соціального розвитку дитини.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, суд першої інстанції неправильно виходив із обставин справи.

Так, у мотивувальній частині рішення суд указав, що для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) немає обґрунтованих і законних підстав.

Указаний висновок суду суперечить матеріалам справи, оскільки ОСОБА_1 у позові, з урахуванням її відмови від позову в частині стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , просила стягувати аліменти на її користь у розмірі 1/3 частини від видів заробітку відповідача на двох дітей, тобто 1/6 частину на кожну дитину.

Посилання суду на те, що позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Куцяк Ф. Г., в судовому засіданні підтримали позов в частині стягнення з відповідача аліментів на її користь в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача не мають правового значення для вирішення спору.

Так, відповідно до положень частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовні вимоги до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Письмова заява про збільшення або зменшення позовних вимог в установленим законом порядку позивачкою не подавалась. Така вимога була заявлена позивачкою на стадії судових дебатів. А отже, не могла бути розглянута судом.

У судовому засіданні відповідач погоджувався сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) (а.с.106-110).

Відтак, вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, які ним визнані, суд задовольнив повністю.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до частин третьої статті 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладені положення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову частково, а саме на 66,6%, і керуючись статтею 141 ЦПК України розподілив судові витрати пропорційно задоволених вимог.

Оскільки позивачка відмовилась від частини позовних вимог, то колегія суддів вважає, що з позивачки на користь відповідача підлягає стягненню 50% судових витрат, понесених ним у суді першої інстанції, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи слідує, що позовні вимоги підлягали оплаті судовим збором у розмірі 840,80 грн.

Позивачка, будучи звільненою від сплати судового збору, відмовилася від частини позовних вимог, тому 50% судового збору необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а інші 50% судового збору слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Також з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу надану за частину задоволених позовних вимог в сумі 2 300 грн (4 600 ?2) грн.

Ураховуючи, що позивачка відмовилась від частини позовних вимог, то відповідно до положень ст. 142 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 50% витрат, пов`язаних з правничою допомого адвоката, понесених ним у суді першої інстанції, що складає 3 361, 20 грн (6 722,40 ? 2).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів підлягає зміні, а в частині вирішення питання про розподілу судових витрат - скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, то судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, як позивача у справах про стягнення аліментів.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга адвоката Піпка А. М. не пов`язана з позовними вимогами і не стосується суті спору, а рішення суду оскаржується ним лише в частині відшкодування та розподілу судових витрат, то підстави для розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката Піпка А. М. в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 16 березня 2021 року в частині стягнення аліментів змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 16 березня 2021 року в частині розподілу судових витрат скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 300 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 363,2 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 420,4 грн судового збору в дохід держави.

Судовий збір у розмірі 420,4 грн, що підлягав сплаті за подання позовної заяви компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У решті рішення суду залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України

Суддя доповідач С. К. Медвецький

судді: Л. О. Голота

В. В. Оніщук