Постанова

Іменем України

02 червня 2021 року

м. Київ

справа № 201/6995/17

провадження № 61-7321св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

треті особи: Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, Головне управління Служби безпеки України у Донецькій та Луганській областях, Донецька обласна військово-цивільної адміністрації, Товариство з обмеженою відповідальністю «Монтажно-будівельна компанія «Сінергія», Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго», Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2019 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі і гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вони є засновниками товариства з обмеженою відповідальністю «Монтажно-будівельна компанія «Сінергія» (далі - ТОВ «МБК «Сінергія»).

30 квітня, 02 та 04 травня 2017 року ОСОБА_3 на персональній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» поширив неправдиву інформацію про позивачів, а саме розмістив публікації наступного змісту: « Учредители ООО «МСК «Синергия», неоднократно замечены в сотрудничестве и пособничестве руководству, так называемой «ДНР»!»; «Также учредители ООО «МСК «Синергия», неоднократно замечены в сотрудничестве и пособничестве руководству, так называемой «ДНР»!»; «Но и с фактическими собственниками компании ООО «МСК «Синергия», не все в порядке. Есть информация, что они имеют отношение к ОСОБА_4 , лидеру так называемой «ДНР».

Позивачі вважали, що поширена ОСОБА_3 інформація є неправдивою та такою, що порушує їх право на повагу до честі, гідності та ділової репутації, тому вони просили суд: визнати поширену ОСОБА_3 на персональній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» інформацію: « Учредители ООО «МСК «Синергия», неоднократно замечены в сотрудничестве и пособничестве руководству, так называемой «ДНР»!»; «Также учредители ООО «МСК «Синергия», неоднократно замечены в сотрудничестве и пособничестве руководству, так называемой «ДНР»!»; «Но и с фактическими собственниками компании ООО «МСК «Синергия», не все в порядке. Есть информация, что они имеют отношение к ОСОБА_4 , лидеру так называемой «ДНР» недостовірною та зобов`язати ОСОБА_3 спростувати цю інформації у такий же спосіб, у якій вона була поширена.

Крім того, з урахуванням наявності факту приниження честі, гідності та ділової репутації, факту розповсюдження негативної інформації, яка є недостовірною, і необхідністю відновлення своїх прав, внаслідок поширення цієї інформації, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просили суд стягнути з ОСОБА_3 на їх користь по 50 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2017 року за клопотанням відповідача було залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області, Управління Служби безпеки України у Донецькій області, Донецьку обласну військово-цивільну адміністрацію, Товариство з обмеженою відповідальністю «Монтажно-будівельна компанія «Сінергія» (далі - ТОВ «МБК «Сінергія»), Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» (далі - ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго»), Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпрообленерго» (далі - ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго»).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , ОСОБА_2 інформацію, поширену ОСОБА_3 на персональній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук», а саме: інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 , о 16:00 год., такого змісту: «Учредители ООО «МСК «Синергия», неоднократно замечены в сотрудничестве и пособничестве руководству, так называемой «ДНР»!»; інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_3 , о 07:05 год., такого змісту: «Также учредители ООО«МСК «Синергия», неоднократно замечены в сотрудничестве и пособничестве руководству, так называемой «ДНР»!»; інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_3 , о 04:29 год., такого змісту: «Но и с фактическими собственниками компании ООО «МСК «Синергия», не все в порядке. Есть информация, что они имеют отношение к ОСОБА_4 , лидеру так называемой «ДНР» та зобов`язано ОСОБА_3 спростувати цю інформацію шляхом розміщення на його персональній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» не пізніше десяти днів від дня набрання рішенням законної сили інформації про те, що вказана інформація є недостовірною.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди та судовий збір у розмірі 2880,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди та судовий збір у розмірі 2 880,00 грн.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем відносно позивачів необмеженому колу осіб розповсюджені недостовірні відомості у соціальній мережі «Фейсбук», у поширеній відповідачем інформації відсутні ознаки оціночних суджень, ця інформація дискредитує і підриває авторитет позивачів в очах необмеженого кола осіб, створює до них негативне ставлення, порочить їх честь, гідність і ділову репутацію як фізичних осіб, громадян України, підприємців, тому ця інформація підлягає спростуванню у такий саме спосіб, у який її було поширено. Встановивши факт порушення відповідачем особистих немайнових прав позивачів, яке полягає у поширенні щодо них недостовірної інформації, яка принижує їх честь, гідність і ділову репутацію та врахувавши характер протиправних дій відповідача, ступінь моральних страждань позивачів, суд частково задовольнив вимоги про відшкодування моральної шкоди, визначивши розмір відшкодування у 3 000,00 грн на користь кожного з позивачів.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги по 1 680,00 грн з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачами не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що інформація була поширена саме відповідачем, який заперечує проти того, що саме ним у соціальній мережі була викладена вказана в позовній заяві позивачів інформація, та вказав, що сторінка у соціальній мережі «Фейсбук» ним взагалі не створювалася і ним ніколи не велася.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей 264, 367 ЦПК України, не вказав якими доказами підтверджуються посилання відповідача про те, що сторінку у соціальній мережі «Фейсбук», на якій було поширено позивачем інформацію, яка оскаржується, він не створював. Також суд апеляційної інстанції не врахував поведінку відповідача, який під час розгляду справи у суді першої інстанції на ці обставини не вказував, а проти задоволення позову заперечував з інших підстав.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги по 1 680,00 грн з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України позивачами не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що інформація була поширена саме відповідачем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що юридичний склад правопорушення, яким відповідач заподіяв шкоду особистим правам позивачів наявний в повному обсязі, а отже недостовірна інформація, поширена відповідачем, підлягає спростуванню. Суд апеляційної інстанції неправильно визначив предмет спору, оскільки предметом спору не є злочин та не підлягає розгляду в рамках кримінального провадження, позивачами не ставилось питання про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності. Відповідач не довів, що сторінка в соціальній мережі «Фейсбук», на якій розповсюджено недостовірну інформацію про позивачів, йому не належить, а таку інформацію поширив не він. Суд апеляційної інстанції під час нового розгляду справи проігнорував висновки Верховного Суду, на підставі яких і було скасовано постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2018 року.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що позивачі є співзасновниками ТОВ «МБК «Сінергія».

30 квітня, 02 та 04 травня 2017 року на персональній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» поширена наступна інформація про позивачів (російською мовою): « Учредители ООО «МСК «Синергия», неоднократно замечены в сотрудничестве и пособничестве руководству, так называемой «ДНР»!»; «Также учредители ООО «МСК «Синергия», неоднократно замечены в сотрудничестве и пособничестве руководству, так называемой «ДНР»!»; «Но и с фактическими собственниками компании ООО «МСК «Синергия», не все в порядке. Есть информация, что они имеют отношение к ОСОБА_4 , лидеру так называемой «ДНР».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною п`ятою статті 411 ЦПК України передбачено, що висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції виходив з того, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог статей 264, 367 ЦПК України, не вказав якими доказами підтверджуються посилання відповідача про те, що сторінку у соціальній мережі «Фейсбук», на якій було поширено позивачем інформацію, яка оскаржується, він не створював. Також суд апеляційної інстанції не врахував поведінку відповідача, який під час розгляду справи у суді першої інстанції на ці обставини достовірності не вказував, а проти задоволення позову заперечував з інших підстав.

При новому апеляційному розгляді справи, апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення врахував вказівки суду касаційної інстанції та обґрунтовано виходив з того, що твердження позивачів, про те, що ОСОБА_3 , на сторінці соціальній мережі «Фейсбук», яка належить саме йому, виклав зазначену у позові інформацію про засновників ТОВ «МБК «Сінергія» не знайшли свого підтвердження у суді, оскільки позивачами не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що інформація була поширена саме відповідачем, який заперечував проти того, що саме ним у соціальній мережі була викладена вказана в позовній заяві інформація, та вказував, що сторінка у соціальній мережі «Фейсбук» ним взагалі не створювалася і ним ніколи не велася.

Так, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року).

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Суд апеляційної інстанції встановив, що сторінка у соціальній мережі «Фейсбук», яка, як зазначають позивачі, належить відповідачу та на якій відповідач ОСОБА_3 поширив недостовірну інформацію про позивачів, експертом, атестованим за спеціальністю «Дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів» не досліджувалася. Висновки фахівця в галузі дослідження телекомунікаційних систем відсутні.

З клопотанням про призначення у справі судової експертизи для проведення комп`ютерно-технічного дослідження та дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів для встановлення власників аккаунтів, розміщених на ресурсах-посиланнях із залученням фахівців для дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) сторони не зверталися.

Доменне ім`я facebook.соm є приватним доменним іменем другого рівня в домені соm, який є загальним доменом верхнього рівняю. Доменне ім`я facebook.соm не відноситься до українського сегменту Інтернет.

Адреса facebook не належить до адресного простору українського сегмента мережі Інтернет, адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється.

Дані про власника веб-сайт можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Таким чином, суд апеляційної інстанції встановив, що позивачі не підтвердили належними доказами те, що ОСОБА_3 , на сторінці соціальній мережі «Фейсбук», яка належить саме йому, виклав зазначену у позові інформацію про засновників ТОВ «МБК «Сінергія», правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Доводи касаційної скарги про те, що юридичний склад правопорушення, яким відповідач заподіяв шкоду особистим правам позивачів наявний в повному обсязі, а отже недостовірна інформація, поширена відповідачем, підлягає спростуванню, а відповідач не довів, що сторінка в соціальній мережі «Фейсбук», на якій розповсюджено недостовірну інформацію про позивачів, йому не належить, а таку інформацію поширив не він не знайшли свого підтвердження, оскільки саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Безпідставними є також доводи скарги про те, що суд апеляційної інстанції під час нового розгляду справи проігнорував висновки Верховного Суду, на підставі яких і було скасовано постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2018 року, оскільки під час нового апеляційного розгляду судом було враховано вказівки суду касаційної інстанції та надано належну оцінку наданим сторонами доказам.

Помилкове посилання суду апеляційної інстанції на статтю 62 Конституції України та статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про те, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено, що обвинувальним вироком суду та ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, не вплинуло на правильність вирішення справи по суті.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів здійснена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська
Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук