КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6227/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Лащевська Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами, третя особа: Державне управління справами, про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року,

встановив:

у грудні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь витрати, понесені на здійснення капітального ремонту в розмірі 2 842 139 грн. 67 коп., збитки в розмірі 100 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 150 000 грн. Також позивач просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунках відповідача, в межах заявленої ціни позову, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та представника Будинку відпочинку «Конча-Заспа» - Онофрійчук А.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із виділених матеріалів справи, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 27 червня 2018 року між нею та відповідачем було укладено Договір, яким ОСОБА_1 надано права на проведення капітального ремонту кімнат №26 та 27 пансіонату № 1 Будинку відпочинку «Конча-Заспа» та право проживання в них за плату. Позивач вказувала, що нею було проведено капітальний ремонт, однак відповідачем повідомлено її про розірвання договору в односторонньому порядку, яке вона вважає безпідставним, у зв`язку з чим просить суд стягнути на її користь витрати, понесені на здійснення капітального ремонту в розмірі 2 842 139 грн. 67 коп. з урахуванням 3% річних в розмірі 2 562 грн. 58 коп., збитки в розмірі 100 000 грн., а також моральну шкоду в розмірі 150 000 грн.

В обґрунтування клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки відповідача позивач посилалась на те, що невжиття відповідних заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було наведено достатніх та обґрунтованих доводів про те, у зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, а також дійшов висновку про те, що накладення арешту на рахунки відповідача може призвести до порушення прав третіх осіб та здійснити перешкоди здійсненню господарської діяльності підприємства. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що відповідачем вчиняються дії, спрямовані на відчуження належного йому майна, що є підставою вважати, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки призведе до неможливості виконання рішення суду. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки будь-яких доказів на підтвердження зазначених посилань позивачем до суду не надано. Також зі змісту заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги неможливо встановити у зв`язку з чим позивач просить накласти арешт на рахунки відповідача - юридичної особи, посилаючись при цьому на намір відчуження нерухомого майна.

Крім того, посилаючись на те, що відповідачем було вчинено дії, спрямовані також і на вселення сторонніх осіб до кімнат у будинку відпочинку, якими вона користувалась та у яких перебуває належне їй майно, позивач не вказує, якими доказами це підтверджуються та як стосується предмету даного позову.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 дано роз`яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам необхідно враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Обраний позивачем вид забезпечення позову може призвести до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно - грошові кошти на рахунку юридичної особи хоча фактично і перебуватимуть у володінні власника, однак позбавлення можливості розпорядження ними може призвести до обмеження здійснення господарської діяльності відповідачем, в тому числі виплати заробітної плати працівникам, здійснення оплати поточних рахунків, тощо.

Вказані обставини були вірно взяті до уваги судом, а висновок про те, що обраний захід забезпечення позову може призвести до порушення прав третіх осіб.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що при зверненні до суду з вимогами про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки відповідача, позивач не вказувала реквізити вказаних рахунків та дані про банківські установи, у яких відповідні рахунки відкрито.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права, доводи, викладені в апеляційних скаргах, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 16 грудня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 08 червня 2021 року.

Головуючий

Судді