ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/6850/17 Головуючий суддя І інстанції Харченко А. М.
Провадження № 22-ц/818/833/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів найму (оренди)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Харченко А.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», про зміну договору найму внаслідок смерті колишнього наймача житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, в якому просила зобов`язати Харківську міську раду укласти з нею договір найму на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 47,75 кв.м, та визнати її наймачем зазначеної квартири.

Позивач 18.02.2018 звернулася до суду з доповненою позовною заявою до Харківської міської ради, в якій просила зобов`язати Харківську міську раду укласти з нею договір найму квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 66,9 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м, та визнати її наймачем зазначеної квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що неприватизована квартира АДРЕСА_1 була виділена батькові її вітчима ОСОБА_3 в 1972 році на склад сім`ї з 5 осіб на підставі рішення Московського РВК м. Харкова від 02 лютого 1972 року, а саме: дружину ОСОБА_4 ; сина ОСОБА_5 ; сина ОСОБА_6 , сина ОСОБА_7 (вітчима позивача). ІНФОРМАЦІЯ_1 наймач ОСОБА_3 помер. У зв`язку зі смертю наймача ОСОБА_3 за раніше укладеним договором найму, наймачем була визнана ОСОБА_4 . 10 квітня 1996 року в зазначеній квартирі була зареєстрована мати позивача ОСОБА_8 після одруження з ОСОБА_7 , який став позивачу вітчимом. Позивач також стала проживати в спірній квартирі разом з матір`ю з 1996 року, а після настання повноліття, ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована за вказаною адресою, постійно проживала і проживає в ній до теперішнього часу. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла наймач квартири ОСОБА_4 . Після її смерті ніхто із членів сім`ї не переоформив на себе особовий рахунок. 19 листопада 1975 року був знятий з реєстрації ОСОБА_5 . 29 березня 1995 року ОСОБА_6 був знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 . ІНФОРМАЦІЯ_5 помер вітчим позивача ОСОБА_7 , у зв`язку з чим його було знято з реєстраційного обліку за місцем проживання. 07.04.2004 її мати, ОСОБА_9 , було знята з реєстраційного обліку за заявою. З 1996 року всі мешканці квартири проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, позивача визнавали членом сім`ї, вона і її мати була зареєстрована в цій квартирі. Із заявою про визнання її наймачем квартири, вона неодноразово зверталася до Харківської міської ради, управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства. Однак їй відмовляли по формальним підставам. Крім того, необхідно подати свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , які юридично отримати неможливо, оскільки видаються лише родичам померлих.

В судовому засіданні представника позивача адвокат Юденкова А.В. підтримала позовні вимоги позивача, посилаючись на вищенаведене, та просила позов задовольнити. При цьому зазначила, що позивач нікому із осіб, яким була надана квартира, родичом не доводиться, зокрема ОСОБА_4 , на ім`я якої відкритий особовий рахунок. Надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що оскільки наймач квартири помер, після його смерті в спірній квартирі залишилася проживати позивачка, тому враховуючи тривалість проживання позивачки у зазначеній квартирі, користування позивача зазначеним приміщенням, оплату комунальних послуг, тому вважає, що є всі підстави для визнання позивача ОСОБА_10 наймачем даного житлового приміщення та зміни договору найму на вказану квартиру.

Відповідач Харківська міська рада надала суду відзив на позов, в якому в задоволенні позову просили відмовити, посилаючись на те, що позивачем не надано документів, які надають право на вселення в житлове приміщення. Укладання договорів та відкриття особових рахунків не входить до компетенції сільських, селищних, міських рад. КП «Жилкомсервіс» (районні дільниці) відкривають особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг. При цьому визнав, що житловий будинок було прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Харкова та він відображається на балансі КП «Жилкомсервіс».

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 липня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ХМР, третя особа КП «Жилкомсервіс», про зміну договору найму внаслідок смерті колишнього наймача житлового приміщення.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування скарги зазначено, що рішення суду є незаконним, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Послалась на те, що в матеріалах справи є поквартирна картка про наймачів та зареєстрованих осіб за ф.А та ф.Б, рішення виконкому Московської районної ради народних депутатів №35/85 від 02.02.1982, довідка з місця проживання та склад сім`ї та прописки № 810 від 18.04.2017, які підтверджують коли вона та її мати були вселена до спірної квартири, хто був наймачем квартири і прізвища осіб, які були зареєстровані, а також правовий статус житла.

Вказала, що в матеріалах справи наявний технічний паспорт на спірну квартиру, підписаний директором КП «Харківське МіськБТІ», з якого вбачається, що спірна квартира складається в чотирьох кімнат.

Вважає, що суд не звернув увагу на те, що саме з причин відсутності доказів на підтвердження смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 вона була вимушена звернутися до суду. Суд не надав жодної оцінки тому факту, що нею вживались заходи за для отримання копій свідоцтв про смерть ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , а також не надав оцінку наявної у справі відповіді з Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 18.03.2017 №2735/15.10-04-06, в якій відділ підтвердив факт державної реєстрації смерті громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 і роз`яснив, що свідоцтво про смерть повторно надається лише другому з подружжя та близьким родичам померлого (ч.2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану), до яких вона не належить.

Послалась на те, що її родинний зв`язок з матір`ю ОСОБА_9 також підтверджено належним чином, а саме: копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , копією свідоцтва про шлюб.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача ОСОБА_11 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За правилом п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з твердженнями позивача квартира АДРЕСА_1 була виділена ОСОБА_3 в 1972 році на склад сім`ї з 5 осіб на підставі рішення Московського РВК м. Харкова від 02 лютого 1972 року, а саме: дружину ОСОБА_4 ; сина ОСОБА_5 ; сина ОСОБА_6 , сина ОСОБА_7 (вітчима позивача). ІНФОРМАЦІЯ_1 наймач ОСОБА_3 помер.

Згідно з копією рішенням виконавчого комітету Московської райради народних депутатів від 02 лютого 1982 року Про відкриття особового рахунку на ім`я ОСОБА_4 , у зв`язку зі смертю наймача ОСОБА_3 , особовий рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_4 на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , на сім`ю три особи: ОСОБА_4 основний, ОСОБА_7 син, ОСОБА_6 син (а. с. 10).

10 квітня 1996 року в зазначеній квартирі була зареєстрована мати позивача ОСОБА_9 після одруження з ОСОБА_7 , який став позивачу вітчимом.

Однак належних доказів на підтвердження зазначених фактів позивачем суду не надано.

Відповідно до копій довідок з місця проживання про склад сім`ї та прописку №810 від 18.04.2017 та №1022 від 25.02.2018, які містяться в матеріалах справи, квартира за адресою: АДРЕСА_3 не приватизована та складається з 1 кімнати.

В квартирі на час розгляду справи зареєстрована: позивач ОСОБА_12 з 05.05.1999, особовий рахунок відкритий на гр. ОСОБА_4 (а. с. 7, 54).

Однак, відповідно до технічного паспорту від 28.06.2013, спірна квартира розташована на 1 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 4 кімнат житловою площею 46,1 кв.м (а. с. 5-6).

Будь-яких договорів під час вселення позивача до вищезазначеної квартири щодо піднайму або тимчасовості їх проживання не укладалось.

Матеріали справи свідчать про те, що спірною є ізольована неприватизована чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1 . Однак згідно з вищезазначеними копіями довідок з місця проживання про склад сім`ї та прописку, зазначена квартира складається з однієї кімнати.

Згідно з копією листа управління обліку та розподілу житлової площі від 13.05.2015, яка міститься в матеріалах справи, для вирішення питання про визнання позивача наймачем спірної квартири пропонувалося надати: копію свідоцтва про народження ОСОБА_12 ; копію свідоцтва про одруження ОСОБА_13 (для підтвердження факту, що вона є невісткою померлого наймача), копії свідоцтв про смерть ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 (а.с.58).

На підтвердження факту, що в 1999 року позивач була зареєстрована в спірній квартирі як член сім`ї, остання надає копії довідок з місця проживання за ф.А та ф.Б.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що позивач не надала суду належних доказів на підтвердження смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_12 на підтвердження факту, що ОСОБА_9 є її мамою.

Суд зазначив, що зважаючи на те, що квартира не приватизована і знаходиться в комунальній власності територіальної громади, то управління житловим фондом відповідно до ст. 18 ЖК України здійснюється Харківською міською радою через свої виконавчі органи, а саме: Департамент житлового господарства Харківської міської ради, який не є юридичною особою, а тому укласти договір найму житлового найму має саме Харківська міська рада. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» саме Департамент житлового господарства Харківської міської ради збирає та готує документи на ім`я Харківського міського голови про зміну умов договору найму житлового приміщення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно з ч. 1 ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Крім того, відповідно до ст. 65 ЖК України, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Питання про те, хто належить до членів сім`ї власника (наймача) жилого приміщення, регулюється частиною другою статті 64 ЖК України. До категорії членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Таким чином, визначаючи коло членів сім`ї наймача, вказана норма житлового законодавства України поділяє їх на дві групи: одні з них «належать» до членів сім`ї наймача, інші - «можуть бути визнані» такими.

Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, слід з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини 1, 2 статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, слід з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач протиправно вселилась у спірне житлове приміщення.

Відповідно до копій довідок з місця проживання про склад сім`ї та прописку № 810 від 18.04.2017 та № 1022 від 25.02.2018, а також копій довідок з місця проживання за ф.А та ф.Б, позивач вселилась у житлове приміщення як онука наймача.

За змістом статті 103 ЖК України, договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки зі згоди наймача, членів його сім`ї та наймодавця. Але досягнута домовленість між наймачем, членами його сім`ї та наймодавцем з приводу зміни договору найму житлового приміщення сама по собі правових наслідків не має, доки вона не знайде свого офіційного закріплення у рішенні відповідного органу, до компетенції якого належить вирішення таких питань. Та тільки після рішення відповідного органу зміни до договору найму житлового приміщення набирають юридичної сили.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

За змістом вказаної норми закону будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї (ст 64 ЖК), члени сім`ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму. Тому право вимагати зміни договору в цих випадках має будь-хто з членів сім`ї наймача, які залишились проживати у приміщенні. Судовому розгляду, зокрема, підлягають спори у випадку, якщо наймодавець або орган, який вирішує питання щодо внесення змін в договір найму, не визнає в якості члена сім`ї наймача особу, яка поставила питання про визнання її наймачем за договором, а також у випадку відмови інших членів сім`ї у згоді на зміну договору.

Згідно з ч.1 ст. 104 ЖК України, член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладання з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього може бути виділено у вигляді окремого ізольованого житлового приміщення.

Суд першої інстанції безпідставно не надав оцінку відповіді Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області від 18.03.2017 за № 2735/15.10-04-06 (а. с. 9).

Зі змісту вказаного документі вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 . Актовий запис № 3737 від 28.02.1995. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 . Актовий запис №16337 від 30.10.1997. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 . Актовий запис №3734 від 07.03.2006.

Одночасно адвокату позивача було повідомлено про неможливість надання копії свідоцтва про смерть на гр.: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 оскільки видані свідоцтва у відділі державної реєстрації актів цивільного стану не зберігаються, а знаходяться у громадян, які їх отримали.

Родинні відносини позивача та ОСОБА_9 підтверджені копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 (а. с. 145).

ОСОБА_9 27.12.1995 уклала шлюб з ОСОБА_7 , про що свідчить копія Свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_2 (а. с. 148).

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти до розгляду вказані докази, оскільки вони не було подані до суду першої інстанції з причин, що не залежали від позивача бездіяльності її представника, та у суду відсутні підстави вважати, що поведінка позивача має ознаки зловживання процесуальними правами.

Вказаний шлюб було розірвано 18.01.2005, що підтверджено копією Свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_3 (а. с. 167).

Колегія суддів враховує, що єдиною підставою того, що виниклий спір неможливо було вирішити у досудовому порядку, є відсутність у позивача документів, що підтверджували смерть наймача квартири, які вона об`єктивно не могла отримати самостійно.

Однак, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності доводять, що позивач законно вселилась у спірне житлове приміщення, тривалий час проживала з наймачем квартири ОСОБА_4 до її смерті, продовжила там проживати після цього.

Відповідно до п. 3.1.18 Положення про управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства Харківської міської ради, затвердженого рішенням 1 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про затвердження положень виконавчих органів Харківської міської ради 7 скликання», Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства Харківської міської ради розглядає питання щодо укладання та переоформлювання договорів найму житлових приміщень у будинках, що належать до комунальної власності, а також в будинках відомчого житлового фонду в зв`язку зі зміною їх статусу.

Питання, пов`язані з обліком та розподілом ізольованих житлових приміщень, у тому числі з частковими комунальними зручностями, вирішуються Харківською міською радою та її виконавчим комітетом відповідно до діючого законодавства.

Зважаючи на те, що квартира не приватизована і знаходиться в комунальній власності територіальної громади, то управління житловим фондом відповідно до ст. 18 ЖК України здійснюється Харківською міською радою через свої виконавчі органи, а саме: Департамент житлового господарства Харківської міської ради, який не є юридичною особою, а тому укласти договір найму житлового найму має саме Харківська міська рада.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» саме Департамент житлового господарства Харківської міської ради збирає та готує документи на ім`я Харківського міського голови про зміну умов договору найму житлового приміщення.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а доводи скарги висновки суду спростовують, колегія суддів на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє скаргу, скасовує оскаржуване рішення та задовольняє позовні вимоги.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 липня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати Харківську міську раду укласти з ОСОБА_1 договір найму квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 66,9 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м, та визнати її наймачем зазначеної квартири.

Стягнути з Харківської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 1600 (тисяча шістсот) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 05 лютого 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.