№ 207/1861/20
№ 2/207/525/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Подобєд О.К.

при секретарі Онищенко Н.В.

представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за борговою розпискою, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за борговою розпискою, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.07.2019 року між нею та відповіадчем-1 ОСОБА_4 та відповідачкою-2 ОСОБА_5 був укладений договір позики, що підтверджується борговою розпискою. Згідно даної боргової розписки відповідачі-1,2 зобов`язуються повернути їй суму грошових коштів в сумі 9000,00 гривень у строк до 02 серпня 2019 року, які останні заборгували їй як суму за оренду її квартири, в якій вони проживали. На теперішній час відповідачі-1,2 ухиляються від повернення боргу. На її вимоги щодо повернення грошових коштів ніяк не реагують, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 02.09.2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 02.02.2021 року підготовче судове засідання по справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засідання позивачка та її представник позовні вимоги просили задовольнити та стягнути з відповдачів суму боргу за розпискою. Підтвердили, що позивачка сдавала квартиру в оренду відповідачам і вказана заборгованість виникла в наслідок того, що відповідачі не сплатили орендну плату та вартість комунальних послуг.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх необгрунтуваними та просила визнати їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідачі не укладали договір поруки грошові кошти не отримували, а вказана заборгованість є оренда плата за квартиру. Крім того договір оренди в письмовій формі не укладався, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Положеннями ч.2 ст.1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення ч.1 ст.1047 ЦК України.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Таким чином договір позики є реальний договір і вважається укладеним з моменту передачі грошових коштів чи інших речей, визначених родовими ознаками.

В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

Крім того згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом.

Договір найму житла укладається у письмовій формі. Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. (частина 1 ст. 811, частина 1 ст. 812 ЦК України)

Згідно з частинами 1, 3 ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний: використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані; своєчасно вносити плату за житло; самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Якщо законом встановлений максимальний розмір плати за користування житлом, плата, встановлена у договорі, не може перевищувати цього розміру. Одностороння зміна розміру плати за користування житлом не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. (частини 1, 2 3 ст. 820 ЦК України)

Відповідно до частини 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років.

З огляду на викладені норми права, правовідносини у сфері найму (оренди) житла виникають на підставі письмового договору. Саме ним визначаються основні умови оренди, погоджені сторонами, зокрема щодо плати, строку найму, і.т.ін.

Водночас, недотримання письмової форми не є підставою для визнання такого договору недійсним, згідно з частиною 1 ст. 218 ЦК України.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 цієї норми права, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.07.2019 року відповідачами у справі позивачці було надано розписку (а.с. 14), відповідно до якої відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобов`язувались сплати борг за оренду квартири у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Суд звертає увагу, що під борговою розпискою розуміється текстовий документ, який засвідчує факт передачі отримання грошей або цінного майна в борг на умовах укладеного усного договору. Позичальник власним підписом підтверджує отримання коштів у тимчасове користування та зобов`язання повернути їх на вимогу або у вказаний термін.

Копія розписки відповідача у справі, надана до суду позивачем, не містить природи договору боргової розписки, яка полягає в отриманні в борг грошових коштів чи речей, визначених родовими ознаками та засвідченні отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей чи переданні грошової суми позичальнику.

Розписка, як борговий документ, що підтверджує боргове зобов`язання має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, всупереч цьому розписка надана до суду позивачкою таких відомостей не містить.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачкою не було доведено того, що у відповідачів виникли перед нею боргові зобов`язання грошового характеру саме на підставі уклвдання договору позики, що підтверджується борговою розпискою, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову, зазначені позивачкою в обгрунтування позову.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, те, що у позові ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі, судовий збір стягненню з відповідачів не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за борговою розпискою відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 09.06.2021 року.

Суддя О.К. Подобєд