Справа № 761/7416/19
Провадження № 2/761/526/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Венгерчук В.В.,

за участі

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Дударець Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення упущеної вигоди, -

В С Т А Н О В И В:

19.02.2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 161 780,00 грн.

Вимоги обгрунтовані тим, що 05.05.2018 року між сторонами був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка належала відповідачу на праві власності.

З метою забезпечення виконання зобов`язань, позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 78 300,00 грн., що згідно з курсом НБУ еквівалентно 3 000,00 доларів США.

15.06.2018 року, як було визначено умовами попереднього договору, сторони прибули до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондар Н.В., де позивачу стало відомо про невиконання відповідачем умов попереднього договору - не забезпечена виписка всіх зареєстрованих осіб з квартири. В зв`язку із зазначеним позивач мав бажання відмовитись від укладення Договору купівлі-продажу квартири, проте відповідач повідомив, що він до 30.06.2018 року придбає нову квартиру та здійснити виписку всіх осіб. На підставі зазначеного позивач все таки прийняв рішення про укладення договору купівлі-продажу квартири в якому визначено обов`язок відповідача звільнити квартиру, передати ключі позивачу та зняти всіх зареєстрованих осіб до 30.06.2018 року. Крім того, сторони домовились що у позивача залишається гарантійна сума 131 100,00 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 5 000,00 доларів США, яка повертається відповідачу після виконання зазначених вище умов до 30.06.2018 року.

Як зазначає позивач, він придбав квартиру з метою отримувати прибуток від здачі її в оренду. З 01 липня 2018 року позивач, як він зазначив в позові планував провести ремонт, облаштувати квартиру сучасними меблями та технікою. З 01.09.2018 року планував здати квартиру в оренду.

Проте 30.06.2018 року позивач під час відвідування квартири встановив, що в ній проживає ОСОБА_5 , яка повідомила що не має наміру виїжджати з квартири.

Вказані обставини унеможливлюють використання квартири позивачем, як власником та передачу її в оренду або продаж. А тому враховуючи місце розташування квартири, позивач планував здавати її в оренду за 1 200,00 доларів США. Та за період з 01.09.2018 року на момент звернення позивача до суду з позовом минуло 5 місяців, тому очікуваний прибуток за цей період дорівнює 161 780,00 грн.

Таким чином позивач вважає, що внаслідок дій відповідача спрямованих на приховування фактів про реєстрацію в ній інваліда І групи, а також невжиття будь-яких дій щодо усунення перешкод в користуванні позивачем власним майном, позивачу спричинено збитки у вигляді недоотриманих доходів від її оренди.

18.06.2019 року до суду надійшов відзив на заявлені вимоги в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що відповідач виконав умови попереднього Договору, та зняв з реєстрації себе та свого сина. Підстави для відмови зняття з реєстрації ОСОБА_5 йому не повідомили. Також представник відповідача зазначає, що при укладенні попереднього договору позивачу було відомо про реєстрацію в квартирі трьох осіб, одна з яких не є членом сім`ї власника житла. Позивач розумів, що ОСОБА_5 можуть не зняти з реєстраційного обліку, підтвердженням цього є гарантійна сума, яка в нього залишилась. Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди грунтуються на розрахунках можливого прибутку, побудовані на очікуваннях, не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би очікувати позивач, якщо б здавав квартиру в оренду. Також представник зауважив, що в позовній заяві позивачем не обгрунтовано причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненими збитками.

11.07.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог на тій підставі, що під час укладення договорів відповідач замовчував ту обставину, що ОСОБА_5 є інвалідом І групи та про її відмову виселятися з квартири. Крім того, між позивачем та ОСОБА_6 був укладений попередній договір оренди квартири.

13.08.2019 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких представник відповідача вказує, що він має сумніви щодо достовірності доказу - Попереднього договору оренди квартири, так як має сумніви щодо дати його виготовлення. Враховуючи що згідно з положеннями ЦПК України такий доказ мав бути наданий суду разом з позовною заявою.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, вислухавши представників сторін, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Стаття 41 Конституції України визначає, що Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як визначено в ст.321 ЦК України, Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Разом з тим, згідно з ст.150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Враховуючи припис частини четвертої статті 623 Цивільного кодексу України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.

Крім того, законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Отже, підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком неотримання позивачем доходу, на який він розраховував.

Позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 червня 2019 року справа № 910/422/18.

Як встановлено судом, 25.05.2018 року між ОСОБА_4 (далі - Продавець) та ОСОБА_1 (далі - Покупець) був укладений Попередній договір, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за №1171.

За умовами зазначеного Договору, сторони зобов`язались до 13.07.2018 року включно укласти договір купівлі-продажу (далі - Основний договір) квартири АДРЕСА_1 .

Пунктом 2.8 Сторони передбачили, що Продавець зобов`язується звільнити відчужувану квартиру, передати ключі Покупцеві в день підписання Основного договору та зняти з реєстрації осіб, зареєстрованих у відчужуваній квартирі, до підписання Основного договору та зняти з реєстрації осіб, зареєстрованих у відчужуваній квартирі, до підписання Основного договору та перепрописатиОСОБА_9 та ОСОБА_5 за будь-якою іншою адресою.

15.06.2018 року між сторонами був укладений Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №1365.

Право власності позивача на вказану квартиру було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.06.2018 року.

В той же час в пункті 13 Договору сторони визначили, що Продавець зобов`язується звільнити відчужувану квартиру, передати ключі Покупцю та зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб до 30.06.2018 року. Сторони домовились що Продавець залишає у Покупця гарантійну суму в розмірі 131 100, грн., що по курсу НБУ становить 5 000,00 доларів США, яка повертається Продавцю за умови зняття з реєстрації ОСОБА_5 , в разі порушення умов, гарантійна сума залишається у Покупця.

Договір підписаний сторонами, що свідчить про їх згоду з визначеними умовами.

В той же час, як було встановлено в судовому засіданні, на час розгляду справи судом, ОСОБА_5 не була знята з реєстраційного обліку. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні визнав ту обставину, що позивач, як власник квартири не має можливості нею користуватись, так як ОСОБА_5 не бажає звільняти її.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим (позивачем) грошових сум (чи інших цінностей), якби відповідач, як сторона правочину, не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Крім того, при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Позивач, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу, при цьому, протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

На підтвердження суми упущеної вигоди представник позивача надала суду попередній договір оренди житлового приміщення від 18.06.2018 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

За умовами вказаного договору Сторони домовились не пізніше 01.09.2018 року укласти договір оренди квартири АДРЕСА_1 з щомісячною сплатою орендної плати в сумі 1 200,00 доларів США.

Проте вказаний договір суд не може взяти до уваги як допустимий доказ визначення вартості упущеної вигоди, оскільки при зверненні до суду з позовом - 19.02.2019 року, позивач не зазначав про існування зазначеного попереднього договору, його копія не надавалась до позовної заяви. Крім того, діючим законодавством не передбачено укладення попереднього договору оренди житлового приміщення.

Також варто зауважити, що обгрунтування суми упущеної вигоди саме в позовній заяві було обгрунтоване виведенням середньої вартості орендної плати квартири на АДРЕСА_1 та можливості подальшої здачі квартири туристам, проте на існування попереднього договору позивач не посилався, хоча враховуючи дату його укладення мав би це зробити при зверненні до суду з позовом та обгрунтуванні вимог.

Крім того, позивач в позовній заяві зазначав, що він також міг би продати квартиру, проте реєстрація та проживання в квартирі ОСОБА_5 не надає такої можливості.

Встановивши обставини спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих невиконанням Договору купівлі-продажу, оскільки позивачем не доведено об`єктивну та суб`єктивну сторони спричинених відповідачем збитків, факт понесення збитків, причинно-наслідковий зв`язок між діями та понесеними позивачем збитками у розмірі 161 780,00 грн.

Також варто зауважити, що при підписанні 15.06.2018 року Договору купівлі-продажу, позивач погодився на ту обставину, що йому будуть передані ключі та зняті всі зареєстровані особи до 30.06.2018 року. В той же час, не маючи ключів та не знаючи чи будуть виконані з боку відповідача зобов`язання до 30.06.2018 року, позивач підписав попередній договір оренди.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Суд зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 81 ЦПК України на підтвердження можливості реального отримання доходів у розмірі 161 780,00 грн. у разі належного виконання зобов`язання, а також вжиття кредитором заходів для їх одержання, що є необхідним при заявлені до стягнення упущеної вигоди, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 22, 623 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР, ст.ст.4, 77-81, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення упущеної вигоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 11 травня 2021 року

Суддя: Н.Г.Притула