Справа №443/1618/20
Провадження №2/443/806/21
РІШЕННЯ

іменем України

02 червня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом,

за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_5 , -

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (відповідачі), в якій просить:

встановити факт належності ОСОБА_6 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25.01.1990, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів на ім`я «ОСОБА_7 »;

визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , право власності на цілий житловий будинок та господарські будівлі і споруди по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору представник позивачки покликається на те, що житловий будинок в АДРЕСА_1 відносився до колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_6 . Станом на 30.06.1990 в даному житловому будинку проживала ОСОБА_6 - голова двору, ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла належна їй частина цього житлового будинку та господарських будівель і споруд, а також право на земельну частку (пай) в майні АТ «Золотий Колос». Материну частину будинку ОСОБА_1 юридично не оформила, хоч стала її фактичним власником. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивачки - ОСОБА_8 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла частина зазначеного житлового будинку та господарських будівель і споруд, на яку він претендував як колишній учасник колгоспного двору. Заповіту від ОСОБА_8 не повідчувалося. ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із чоловіком на час відкриття спадщини та не заявляла про відмову від спадщини. Маючи свою частину у майні колишнього колгоспного двору та прийнявши спадщину після смерті свого чоловіка, а також після смерті матері ОСОБА_1 стала фактичним власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . При зверненні до нотаріуса із заявою про оформлення спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_8 їй було відмовлено через те, що житловий будинок з надвірними спорудами, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Окрім того, у свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок від 25.01.1990 вказано, що цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_7 . Таким чином, є розбіжність у свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок від 25.01.1990, де записано ОСОБА_7 та у свідоцтві про смерть, де вказано ОСОБА_6 .

Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю.

Представник позивачки позов підтримав, покликаючись на викладені у ньому обставини, та просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду нотаріально посвідчені заяви, у яких зазначили про розгляд справи за їх відсутності. Крім цього, ствердили у з`явах, що їм відомо про відкриття спадщини, однак на спадщину після смерті бабусі ОСОБА_6 та батька ОСОБА_8 не претендують, з заявою про прийняття спадщини звертатися не будуть. На частку у майні колгоспного двору не претендують. Позов визнають, наслідки визнання позову їм зрозумілі.

Заяви, клопотань учасників справи.

Представник позивачки подав заяву про розгляд підготовчого засідання за відсутності його та позивачки і призначення справи до судового розгляду по суті; заяву про виклик свідків (а.с.44, 47).

Відповідачі подали заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання позову (а.с.42, 43).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 16.11.2020 прийнято справу до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.35-36).

Ухвалою підготовчого засідання від 18.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.45-46).

Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, показання свідків, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначена ОСОБА_6 , про що свідчить свідоцтво про народження від 20.03.2015 (а.с.10).

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 уклали шлюб 09.02.1985. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_10 », про що свідчить свідоцтво про шлюб від 09.02.1985 (а.с.11).

Відповідно до свідоцтв про народження від 08.06.1985, 23.07.1988, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , і їхніми батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_1 (а.с.12, 13, 14).

Згідно з свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 25.01.1990, цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_7 (а.с.19).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Дем`янка-Наддністрянська Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 16.12.1996 (а.с.24).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Київ, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 05.09.2009 (а.с.28).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.05.2015 спадкоємцем майна ОСОБА_6 (земельної частки (паю) в майні АТ «Золотий колос», розміром 2,38 умовних кадастрових гектарів) є її донька ОСОБА_1 (а.с.26)

Згідно з технічним паспортом від 10.07.2020 та довідкою Стрийського МБТІ, по АДРЕСА_1 розташований житловий будинок «А-1» загальною площею 76,2 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами, а саме: сараєм «Б», літньою кухнею «В», вбиральнею «Г», воротами 2, огорожею 3, огорожею 4, водоколонкою «к» (а.с.15-18).

Випискою з погосподарської книги від 28.08.2020 встановлено, що станом на 30.06.1990 у житловий будинок по АДРЕСА_1 рахувався за колгоспним двором, у якому були зареєстровані та проживали: ОСОБА_6 - голова двору, ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.23).

Згідно з довідкою ВК Зарічанської сільської ради від 19.08.2020, ОСОБА_6 дійсно до дня смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , була прописана та постійно проживала в АДРЕСА_1 . На день смерті разом з нею проживала дочка ОСОБА_1 . Від імені ОСОБА_6 заповіту не посвідчувалося (а.с.25).

Довідкою ВК Зарічанської сільської ради від 28.08.2020 встановлено, що ОСОБА_8 дійсно до дня смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 , був прописаний та постійно проживав в АДРЕСА_1 . На день смерті разом з ним проживали дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_4 , сини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Від імені ОСОБА_8 заповіту не посвідчувалося (а.с.29).

Постановою Жидачівської ДНК від 18.09.2020, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом (а.с.32).

Свідок ОСОБА_11 надав суду показання, за змістом яких він проживає по сусідству близько 47 років. Маму позивачки називали « ОСОБА_12 », « ОСОБА_13 ». Вони проживали по АДРЕСА_2 . За прізвищем « ОСОБА_14 » у селі була тільки ОСОБА_12 , яка проживала з дочкою - позивачкою по справі.

Свідок ОСОБА_15 надала суду показання, за змістом яких вона проживає по сусідству з позивачкою. Маму позивачки кликали « ОСОБА_13 », проте її ім`я « ОСОБА_16 ». Позивачка разом з мамою проживала по АДРЕСА_2 .

Зміст правовідносин.

Правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неоднаковим записом у правовстановлюючих документах імені спадкодавиці, що ставить під сумнів належність їй правовстановлюючого документа, у зв`язку з чим позивачка позбавлена можливості юридично оформити спадщину у позасудовому порядку.

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права на спадкування як спадкоємиці першої черги за законом після смерті матері та чоловіка, права власності на частку у житловому будинку як члена колгоспного двору та права власності на частки у житловому будинку як останнього члена колгоспного двору, який не заявляв про непретендування на частку у ньому, і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення) через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України.

Так, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Крім цього, суд застосував норми статей 293 та 294 ЦПК України, які визначають зміст окремого провадження та встановлюють порядок розгляду справ даної категорії.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють правовідносини щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, а саме: встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Також, окрім застосованих до вказаних правовідносин вищезазначених норм, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 (далі - постанова Пленуму ВСУ).

Так, в пункті 1 постанови звернуто увагу на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 12 постанови Пленуму ВСУ при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної - ЦК УРСР), Закон України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Так, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , в силу приписів статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, регулюються нормами ЦК УРСР.

Так, відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Нормою статті 527 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Спадкоємцями за законом є особи, які входять у першу та другу черги спадкоємців за законом (статті 529, 530 ЦК УРСР), утриманці (стаття 531 ЦК УРСР), усиновлені та усиновителі (стаття 532 ЦК УРСР).

Згідно з приписами статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 регулюються нормами ЦК України.

Так, нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина 1 статті 1225 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Також, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з якими відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок АДРЕСА_3 відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Станом на 15.04.1991 лише ці члени колгоспного двору мали право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному належало по 1/6 частці цього двору.

За життя ОСОБА_6 особистого розпорядження не зробила, відтак після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, до якої входили належні їй права та обов`язки, які не припинилися внаслідок її смерті (у тому числі право на частку у колгоспному дворі). Спадкування відбувалося за законом за правилами, встановленими ЦК УРСР. До першої черги спадкоємців за законом входили її дочка ОСОБА_17 , яка прийняла спадщину, оскільки вчинила дії, що свідчать про це, а саме: проживала із спадкодавцем (матір`ю) до дня смерті та фактично вступила у володіння спадковим майном.

За життя ОСОБА_8 особистого розпорядження не зробив, відтак після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилася спадщина, до якої входили належні йому права та обов`язки, які не припинилися внаслідок його смерті (у тому числі право на частку у майні колгоспного двору). Спадкування відбувалося за законом за правилами, встановленими ЦК України. До першої черги спадкоємців за законом входили його дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , однак лише ОСОБА_1 вважається такою, що фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала з спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заявляла про відмову від неї. Водночас, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 хоч і проживали постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак заявили про відмову від спадщини, що вбачається з поданих ними до суду заяв.

Крім цього, суд зазначає, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 ствердили суду, що не претендують на частку у майні колгоспного двору, про що подали належним чином завірені заяви, відтак ті частки, які б мали їм належати у цьому майні (кожному по 1/6), переходять до того з членів колгоспного двору, який не заявляв про непретендування на майно у ньому (останнього члена колгоспного двору), тобто до ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_1 належить: 1/6 частка у майні колгоспного двору як його члену, 2/6 частки у майні цього двору як спадкоємцю за законом після смерті матері та чоловіка та 3/6 часток зазначеного двору як останньому його члену. Однак ОСОБА_1 позбавлена можливості юридично оформити право власності на зазначений вище житловий будинок в цілому у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса, через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право ОСОБА_1 не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі статей 120, 121, 123, 524, 525, 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, 294, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Встановити факт належності ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документа - свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25.01.1990, виданого на підставі рішення виконкому Жидачівської районної Ради народних депутатів №25 від 18.01.1990 на ім`я ОСОБА_7 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок «А-1» загальною площею 76,2 кв.м., житловою площею 39,8 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами (сараєм «Б», літньою кухнею «В», вбиральнею «Г», воротами 2, огорожею 3, огорожею 4, водоколонкою «к»), що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 09 червня 2021 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів