Дата документу 01.02.2021
Справа № 501/802/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді - Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача ОСОБА_2

третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області

предмет та підстави позову: про позбавлення батьківських прав,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Кухаренко О.О.,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Майстренко Т.М.,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 05.03.2020 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області) про позбавлення батківських прав, згідно якого просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_1 .

Позов мотивований тим, що батьки позивача по справі ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_3 знаходились в зареєстрованому шлюбі з 30.08.2002 року.

Від вказаного шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився він (позивач по справі). Виріс він в родині бабусі та дідуся та вважав їх своїми батьками. Коли він виріс, вони йому повідомили, що його мати померла коли йому було 5 років, а його батько ухилявся від участі у його (позивача) житті, не створюючи ніяких умов для виховання та розвитку. Відповідач мешкав окремо, після смерті матері позивача, відповідач не виконував жодного з покладених законом на батьків обов`язків.

Позивач стверджує, що бабуся та дідусь займались його вихованням і приймали участь у його житті. Стосунки зі своїм батьком позивач розцінює як ділові, ті рази коли вони зустрічалися були пов`язані тільки з приводу надання згоди на виїзд за кордон та міг бачити свого батька коли відвідував свою бабусю (мати відповідача). Матеріальну допомогу на його (позивача) утримання відповідач не надавав.

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідач відзиву на позов не надав.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник третьої особи 04.05.2020 надав до суду заяву про відкладення розгляду справи (а.с.52-53).

Представник третьої особи 22.06.2020 надав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с.58-60).

Відповідач 26.06.2020, 14.08.2020 надав до суду заяви про відкладення розгляду справи (а.с.74, 79-80) та виклик свідків (а.с.78).

Позивач 21.08.2020 надав до суду заяву про поновлення процесуального строку на подачу доказів (а.с.84).

Відповідач 29.10.2020 надав до суду клопотання про виклик свідків (а.с.90).

Представник третьої особи надав до суду заяву про розгляд справи по суті без його участі (а.с.91, 92-93).

Представник відповідача 25.11.2020 надав до суду заяву про відкладення розгляду справи (а.с.104)

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Позивач не зміг в судовому засіданні розкрити мету, яку він прагне досягнути позбавленням батьківських прав і яким чином позбавлення батьківських прав відповідача змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту його інтересів.

Відповідач та його представник в судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність та пояснили, що відповідач є моряком, протягом значного періоду перебуває у рейсах, протягом всього часу допогав матеріально утримувати дитину.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі, заяви сторін по справі.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 05.02.2020, справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.40)

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 20.03.2020 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.47-48).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22.06.2020 вирішено питання про виклик свідків в судове засідання, закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.71-72).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що батьки позивача по справі ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_3 знаходились в зареєстрованому шлюбі з 30.08.2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9).

Від вказаного шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився позивач по справі ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10).

На момент звернення до суду з відповідним позовом, позивач є неповнолітньою особою.

Згідно копії свідоцтва про смерть вбачається, що мати позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Позивач проживав з бабусею та дідусем, що підтверджується копією акту обстеження житлово-побудових умов сім'ї від 14.08.2007 (а.с.12).

Бабуся та дідусь займались вихованням позивача і приймали участь у його житті, що підтверджується копіями: договору про утриманню витрат на утримання дитини в дитячих дошкільних закладах (а.с.13), інформацією з закладів навчання (а.с.14-19, 26-33), акту з місця проживання (а.с.19), подяки (а.с.35), тощо.

Батько позивача неодноразово надавав згоду на виїзд за кордон свого сина ОСОБА_1 , що підтверджується копіями нотаріально посвідчених заяв (а.с.37-39).

Згідно висновку виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області як органу опіки та пілкування №1-17-355 від 22.06.2020 за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.59-60).

Відповідно до довідко з місця роботи ОСОБА_2 вбачається, що відповідач по справі працює на судах іноземного партнера ООО «АВС Маритиме» з 2007 року (а.с.75), на посаді повара на танкері «Трой» з 03.07.2020 (а.с.81).

Згідно психологічного висновку за результатами дослідних робіт ОСОБА_1 , який зазначено у якості додатку до листа ЧМЦСССДМ №01-12/401 від 15.07.2020, за результатами дослідження хлопцю рекомендовано пройти серію занять психологічної корекції з метою зняття психо-емоційної напруги та по роботі з психологічною травмою (а.с.85).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка є родичкою відповідача пояснила, що батько цікавився життям свого неповнолітнього сина, в неї вдома вони зустрічались та спілкувались.

Свідок ОСОБА_6 , подруга сім'ї в судовому засіданні пояснила, що вони більше 20 років дружать, ОСОБА_1 виховує бабуся та дідусь, батька вона не бачила ніколи.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом бабусі та дідуся позивача, ОСОБА_8 виховується ними, батька хлопчика ніколи не бачив.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона є бабусею позивача, позивач по справі перебуває на утриманні її та чоловіка з 3-4 місячного віку, після того як донька захворіла, з відповідачем не спілкуються, хоча і не сварились. Відповідач брав ОСОБА_8 у подорож до Туреччини, в Карпати, останній час з сином часто спілкувався. Їй відомо, що відповідач є моряком.

Свідок ОСОБА_10 , дідусь позивача в судовому засіданні пояснив, що вони разом із дружиною виховують онука з його народження, його мати була інвалідом І групи (післяродова травма). Батько ОСОБА_8 пішов із сім'ї після народження ОСОБА_8 , через п`ять років померла мати онука. Батько не забрав дитину, не приймав участі у його вихованні та житті, онук називає його батьком, бабусю - матір'ю. Постійної матеріальної допомоги з боку відповідача не було, він як приходив з рейсу, гроші передавав бабусі, тощо.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона є колишньою дружиною відповідача, з 2003 по 2020 роки вони проживали разом з відповідачем. Спочатку спілкування батька з дитиною не було, оскільки бабуся та дідусь перешкоджали у спілкуванні, потім ОСОБА_8 підріс і вони дозволяли брати дитину додому, відвідувати різні заходи. Відповідач періодично надав гроші на утримання дитини (кожного місяця по 100 доларів США), дарував дитині подарунки, вітав з днями народження, святами, вони разом з дитною подорожували, брали з собою на відпочинок (відвідували страусову ферму, каталися на лижах), тощо. Між батьком та сином були добрі стосунки. На рахунок бабусі ОСОБА_8 свідок переводила кошти на утримання дитини, так як відповідач є моряком та значний час перебував у рейсах.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що знає відповідача понад 20 років, його сина знає з народження. У батька із сином були добрі стосунки, батько, який є моряком намагався більше часу бути з дитиною, надавав дозволи на виїзди за кордон. Відносини з бабусею та дідусем ОСОБА_13 та відповідачем були неприязні, йому відомо, що після смерті матері хлопчика вони вирішили, що дитина буде проживати разом з бабусею та дідусем. Батько разом із сином їздили до Туреччини, на каток, тощо. Батько допомагав фінансово утримувати дитину, купував йому іграшки, ігрову приставку і т.і.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що знає ОСОБА_2 з 2004-2005 років, вони разом приймали участі у дитячих святах, у тому числі відмічали день народження у 2009 році. Батько разом із сином у 2011 роки були на закордонному відпочинку. Матері ОСОБА_8 вона не знає, про відносини ОСОБА_8 , бабусі та дідуся їй нічого не відомо. Також, їй нічого не відомо про надання матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дитини.

V. Оцінка Суду.

Щодо права позивача звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Судом встановлено, що на момент звернення до суду з відповідним позовом та розгляду даної цивільної справи, позивач є неповнолітньою особою.

За загальним правилом цивільну процесуальну дієздатність мають фізичні особи, які досягли повноліття (18 років) (ч.1 ст.34 Цивільного кодексу України), а також юридичні особи (ч.1 ст.47 Цивільного процесуального кодексу України). Разом з тим, чинне законодавство надає можливість кожному захищати свої права і свободи:

- ч.2 ст.47 Цивільного процесуального кодексу України надає можливість неповнолітнім особам віком від 14 до 18 років особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом;

- у ч.1 ст.18 Сімейного кодексу України зазначається, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг 14 років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу;

- ч.4 ст.152 Сімейного кодексу України визначає право дитини на звернення за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла 14 років.

- у п.4 ст.10 Закону України "Про охорону дитинства" зазначається, що дитина вправі особисто звернутися до органу опіки та піклування, служби у справах дітей, центрів соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, інших уповноважених органів за захистом своїх прав, свобод і законних інтересів.

Отже, позивач набув права звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів особисто. Крім того, чинним законодавством передбачені випадки, у яких неповнолітня особа має право безпосередньо звертатися до суду (без участі представника).

Щодо позбавлення батьківських прав.

В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

При цьому, відповідно до статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права і особливості даної ситуації свідчать про необхідність врахування наведених міжнародних стандартів, які знаходяться у тісному взаємозв`язку із національним правовим регулювання описуваних правовідносин.

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Застосування вказаних принципів в даній справі.

1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».

Досліджуючи питання чи „передбачено втручання у право відповідача «законом» Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).

Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.

Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» позивача, як неповнолітньої особи і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.

В такій ситуації Суд звертає увагу, що позивач в судовому засіданні не зміг обґрунтувати мету, яку він прагне досягти позбавленням батьківських прав і яким чином позбавлення батьківських прав відповідача змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту його інтересів, проте виходячи з особливостей даної справи вказані обставини будуть враховані Судом при дослідженні питання про пропорційність втручання у право відповідача.

3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).

Визначаючи, чи був захід по втручанню у право відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти «інтереси дитини», є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України»).

Суд наголошує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що «основні інтереси дитини» є надзвичайно важливими. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).

Ще більш змістовний підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Так, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи:

«Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку:

по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими;

по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права.

Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50).

У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи:

- погляди дитини;

- індивідуальність дитини;

- збереження сімейного оточення і підтримання відносин;

- піклування, захист і безпеку дитини;

- вразливе положення;

- право дитини на здоров`я;

- право дитини на освіту.

Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки.

Отже, повертаючись до обставин даної справи Судом встановлено, що відповідачу, як батьку неповнолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК), що зазначив позивач в позовній заяві.

Основним твердженням позивача є те, що відповідач ухилявся від участі у його житті, не створював ніяких умов для виховання та його розвитку, не в належному стані надавав матеріальної допомоги на його утримання.

Зі своєї сторони Суд не може покласти вказане твердження в основу для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки суд бере до уваги, що останній працює на судах іноземного партнера ООО «АВС Маритиме» з 2007 року (а.с.75), на посаді повара на танкері «Трой» з 03.07.2020 (а.с.81), тому в силу своєї роботи, пов`язаної з перебування за межами країни тривалий час, не міг жоденно приймати участі в житті свого сина.

Разом з тим, в судовому засіданні відповідач пояснив, що він за характером своєї роботи, протягом значного періоду перебуває у рейсах, весь час допомагав матеріально утримувати свого сина та висловив щире бажання підтримувати зв`язок з дитиною і вживати заходів по належному виконанню батьківських обов`язків, тому виходячи із особливостей правовідносин, що склалися між сторонами, вказані позивачем обставини не є достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див. пункт 51 згадуваного раніше рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Згідно висновку органу опіки та піклування в особі виконкому Чорноморської міської ради Одеської області, недоцільно позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітнього ОСОБА_1 (а.с.59-60).

У зв`язку із чим, Суд може покласти його в основу для відмови в позбавленні батьківських прав відповідача.

Так само не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав покази свідків по справі та інші докази, які досліджувались судом і містяться в матеріалах даної цивільної справи, які містять загальні фрази щодо неучасті відповідача у вихованні дитини і не розкривають всіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини, вони в сукупності з іншими доказами не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав.

Далі, продовжуючи аналіз необхідності позбавлення відповідача батьківських прав для Суду є важливим питання, яким чином така юридична процедура (мається на увазі позбавлення батьківських прав) змінить існуючу ситуацію в бік покращення «положення дитини» та сприятиме реалізації її інтересів.

Так, позивач не навів в судовому засіданні відповідних обставин та дійсної мети позбавлення батьківських прав.

Аналізуючи особу відповідача, Суд звертає увагу, що він має постійне місце роботи, в матеріалах справи відсутні докази того, що він притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до сина.

Важливим для Суду є те, що відповідачу ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів і сам відповідач в судовому засіданні висловив бажання приймати участь у вихованні дитини, що в сукупності з іншими обставинами переконує Суд, що відповідача не потрібно позбавляти батьківських прав.

Суд наголошує, що проблема виховання дітей і взаємовідносин з батьками виходить за рамки «правової категорії» і може охоплюватись соціальною, етичною, педагогічною та іншими сферами. Роль батька у вихованні дитини є край важливою для неї і посідає одне із найважливіших місць у вихованні дитини, а тому позбавлення батька батьківських прав по відношенню до дитини повинно здійснюватися як крайній захід і вимагає обов`язкового дослідження можливості застосування інших, менш радикальних заходів.

Також, в даних правовідносинах Судом було реалізовано інший принцип - «право дитини бути заслуханою» (стаття 12 Конвенції про права дитини) і враховуються погляди самої дитини на існуючу проблему.

Зокрема, суд звертає увагу, що позивач в судовому засіданні пояснив, що підставою для звернення до суду з даним позовом стало ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків по його вихованню, утриманню, тощо.

Для Суду важливими при врахуванні думки дитини, є ті обставини, що дитина є неповнолітньою особою, також враховується міра набуття дитиною знань, досвіду і розуміння дійсності, усвідомлення сутності проблеми, а тому її поглядам надається менша значимість при оцінці найкращих інтересів і це допомагає врахувати індивідуальність дитини, а також береться до уваги те, що думка дитини хоч і має значення, але в сукупності з іншими обставинами не є вирішальною.

Таким чином, в даній конкретній ситуації, Суд співставляючи інтереси окремої особи, в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, Суд знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту прав дитини взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і батька для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли батько виявив таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру.

Особливості правовідносин, що склались між сторонами свідчать, що відповідач через характер свої роботи, протягом певного часу недостатньо приділяв уваги дитині, що вимагає від нього зміни свого ставлення до його виховання і це підлягає контролю з боку органів опіки та піклування, і головне, що на цьому можливо наголосити в рамках даного провадження і охоплюється компетенцією Суду (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»), зазначені дії є менш радикальними в порівнянні з позбавленням батьківських прав.

Також, в таких правовідносинах важливим буде те, що відповідачу надається можливість виправити ситуацію щодо його участі у вихованні дитини, яка буде знаходитись під постійним контролем органів опіки та піклування і у випадку, якщо він цього не зробить, буде ухилятись від виховання дитини, позивач в подальшому, з врахуванням обставин даної справи, може порушити питання про позбавлення відповідача батьківських прав.

Беручи до уваги всі наведені вище міркування, Суд доходить висновку, що, незважаючи на доводи позивача (його представника), якими вони обґрунтовують доцільність позбавлення батьківських прав, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного- процесуального кодексу України, Суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області) про позбавлення батьківських прав - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення виготовлено 01.02.2021.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко