07.06.2021 227/2998/20
РІШЕННЯ
07 червня 2021 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого одноособово судді Хандуріна В.В.
секретаря судового засідання Дзюба Т.А.
представника позивача ОСОБА_1
представника третьої особи Какаріної Л.Г.
представника відповідача ОСОБА_2
відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Добропільської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа Комунальне підприємство «Добропільська служба єдиного замовника», про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
До Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява Добропільської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа Комунальне підприємство «Добропільська служба єдиного замовника», про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_6 . Вказана квартира була надана ОСОБА_3 на підставі ордеру № 101 від 16 жовтня 1995 року. Квартира двокімнатна, розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку, не приватизована. Будинок знаходиться на балансі КП «Добропільська служба єдиного замовника». На даний час квартира покинута, сім`я ОСОБА_7 у квартирі не проживає з 2005 року і відповідно ніяких обов`язків по схоронності житлового фонду, по сплаті комунальних послуг не виконує. Зазначене свідчить про те, що обов`язки, передбачені договором найму житла, ніхто не виконує, житло для проживання не використовується, не утримується, плата за комунальні послуги не здійснюється, квартира покинута без поважних причин, що свідчить про відсутність зацікавленості у її збереженні для проживання. Враховуючи викладене та посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЦК України, просить визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
17 березня 2021 року на адресу суду від відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву, в яких відповідачі просили відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки вони проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира знаходиться у придатному для проживання стані, є меблі, побутова техніка. Дійсно зі сплати комунальних послуг, а саме водопостачання, опалення та витрат по утриманню квартири є заборгованість, однак за електроенергію заборгованість відсутня. 04.03.2021 року Добропільським БТІ за їх зверненням виготовлено технічний паспорт на вищевказану квартиру, щоб звернутися до ЦНАП м. Добропілля із заявою на приватизацію квартири.
30 березня 2021 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якому просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що факт занедбаності та несплати комунальних послуг свідчить про те, що відповідачі тривалий час не проживають за місцем реєстрації без поважних причин, у зв`язку з чим наявні підстави для визначення їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», наймачі мають право на приватизацію житлового приміщення, але відповідачі не скористалися таким правом. Даний факт свідчить про незацікавленість осіб до збереження за ними права користування спірним житловим приміщенням. Факт виготовлення технічного паспорту та сплати послуги постачання електричної енергії в 2016 році не може бути розцінений як доказ поважності причини відсутності відповідачів або факту їх постійного проживання.
В судовому засіданні 09 квітня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 зазначила, що є докази того, що відповідачі з 2005 року не проживають у спірній квартирі, є заборгованість зі сплати комунальних послуг. Факт відсутності осіб в квартирі підтверджується актам, які підписані сусідами. У зв`язку з цим просила визнати осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Представник третьої особи ОСОБА_8 пояснила, що відповідачі не сплачують комунальні послуги та у них немає зацікавленості в житловому приміщенні.
Представник відповідачів ОСОБА_2 пояснив, що доказів відсутності осіб у квартирі немає. Окрім того, складено депутатський акт, де зі слів сусідів відповідачі проживають у квартирі. Заборгованість по сплаті комунальних послуг є. Позивачем не доведено факт не проживання без поважних причин відповідачів у спірній квартирі. Також відповідачі звернулися до Центру надання адміністративних послуг у місті Добропілля з метою приватизації житлового фонду. Це доводить, що відповідачі мають намір користуватися цим житлом та оформити її у власність. Заборгованість зі сплати комунальних послуг можливо стягнути в судовому порядку.
Відповідач ОСОБА_3 підтримала позицію свого адвоката. Пояснила, що вона доглядала за хворою матір`ю, яка проживає за іншою адресою. Чергували по черзі біля хворої матері вона, донька та її сестра. Має намір звернутися за реструктуризацією боргів. Окрім того, до них не звертались до суду за стягненням заборгованості. Дочка ОСОБА_7 (нині після зміни прізвища внаслідок шлюбу - ОСОБА_9 ) ОСОБА_10 постійно з травня 2020 року проживає в їхній квартирі.
Відповідач ОСОБА_11 в судовому засіданні також не визнала позовні вимоги, просила відмовити в їх задоволенні, про подальший розгляд справи за її відсутності надала письмову заяву.
В судовому засіданні 06.05.2021 року свідок ОСОБА_12 пояснив, що він проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з 2003 року. ОСОБА_7 також з 2003 року в цьому будинку мешкали. Не знає, чи проживала ОСОБА_3 в квартирі. Періодично хтось з`являвся. ОСОБА_13 там проживала постійно, до 2017 року, з 2017 року там ніхто не проживає. Стан квартири в середині не бачив. Сторонніх осіб не бачив. Гроші ніхто не здає на поточні будинкові витрати. Окрім того, зазначив, що Акт від 20.05.2020 року не підписував. В 12-й квартирі проживала мати ОСОБА_14 , вона захворіла та її забрала друга донька. З осені в квартирі ніхто не проживав до 2020 року. З літа 2020 року періодично з`являються в квартирі.
Свідок ОСОБА_15 , яка працює техніком-доглядачем ПП ДРЕС « ІНФОРМАЦІЯ_1 », пояснила, що відповідачів не знає та ніколи їх не бачила. За адресою: АДРЕСА_1 ніхто не мешкає з 2017 року, квартира порожня. З 2005 року один із відповідачів не проживав за вищевказаною адресою. Були скарги, що ніхто в квартирі не проживає, що є борги зі сплати комунальних послуг. З 2007 року працює на цій ділянці. Бакашеви не зверталися із будь-якими заявами про реструктуризацію боргів.
Свідок ОСОБА_16 пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , вже 23 роки. Знає ОСОБА_7 , живуть в одному під`їзді. З 2004 року вони зареєстровані за вищевказаною адресою. На теперішній час ОСОБА_10 проживає в квартирі. Там проживала мама ОСОБА_14 та ОСОБА_17 (донька). Маму забрала старша дочка ОСОБА_17 . ОСОБА_10 вийшла заміж та переїхала, а потім знову повернулася додому. ОСОБА_10 бачить кожного дня. Влітку перебувають на дачі. В квартирі є умови для проживання. Приблизно один рік їх не було. ОСОБА_14 на теперішній час проживає на дачі.
В судовому засіданні 07.06.2021 року представник позивача ОСОБА_1 та представник третьої особи ОСОБА_8 просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідачів та відповідач ОСОБА_3 просили відмовити у задоволенні позовних.
Вислухавши сторін, свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
З довідки, наданої начальником відділу з житлових питань та управління комунальною власністю Добропільської міської ради Чевельовою Н.Д., встановлено, що згідно книги реєстрації ордерів, службових посвідчень та охоронних свідоцтв 1992-2004 років, ОСОБА_3 було видано ордер № 101 від 16.10.1995 року про надання житлової площі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).
З довідки, виданої відділом реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 24.06.2020 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , з 15 березня 1996 року зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а з 30 грудня 2004 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4).
Довідка ТОВ «Добропільське БТІ» № 363 від 26.06.2020 року свідчить, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_4 , не зареєстроване. (а.с.6).
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 208900687, сформованої 14 травня 2020 року, також вбачається, що відомості щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні (а.с.7).
Як вбачається з листа КП «Добропільська служба єдиного замовника» від 03.08.2020 року, будинок за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться на їхньому балансі. (а.с. 8)
З довідки КП «Добро» Добропільської міської ради від 24.06.2020 року вбачається, що станом на 24.06.2020 року сума боргу зі сплати комунальних послуг постачання теплової енергії складає 3838,83 грн. (а.с. 11)
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_9 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.117, 118).
З довідки, виданої ПП «Добропільська ремонтно-експлуатаційна служба «Південний», від 16.03.2021 року вбачається, що в період з 01.03.2021 року по 17.03.2021 року оплата квартиронаймачами не здійснювалась (а.с. 129).
Як вбачається з довідки КП «Добро» Добропільської міської ради станом на 24.03.2021 року, послуга постачання теплової енергії надається не в повному обсязі. В квартирі опалювальні прилади відсутні, проходять мережі внутрішньо-будинкової системи центрального опалення, що підтверджується актом від 24.05.2017 року.
З довідки Центру надання адміністративних послуг у м. Добропілля вбачається, що ОСОБА_3 26.03.2021р. звернулася до центру з метою приватизації квартири (а.с. 157).
Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 08.04.2021 року, складеного депутатом ОСОБА_19 , встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з 2 кімнат жилою площею 26,4м2 на 5 поверсі 5-ти поверхового будинку. Водопровід та каналізація у задовільному стані, лічильник на воду відсутній, батареї центрального опалення відсутні, ванна присутня, унітаз, мийка та електрична плитка присутні, електромережа у задовільному стані. Технічний стан жилого приміщення знаходиться у задовільному стані, але деякі кімнати потребують косметичного ремонту у зв`язку з протіканням даху будинку. Зі слів ОСОБА_3 , також з нею прописана та проживає її донька ОСОБА_4 . Житлове приміщення знаходиться у задовільному стані. Зі слів сусідів ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , ОСОБА_3 дійсно мешкає за вказаною адресою (а.с. 158).
З відповіді відділу з житлових питань та управління комунальною власністю Добропільської міської ради Донецької області від 03.06.2021 року вбачається, що термін розгляду заяви ОСОБА_3 про приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , продовжено на час розгляду цивільної справи за позовом Добропільської міської ради до ОСОБА_3 та ОСОБА_23 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність для цього поважних причин.
Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Отже, за змістом указаних рішень Європейського суду з прав людини, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.
суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема, бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд надає особливої уваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вичерпного переліку поважних причин не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення свідків та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту відсутності відповідачів у спірній квартирі понад встановлений статтею 71 ЖК України строк саме без поважних причин, а отже не доведено наявність встановленого законодавством кола підстав для визнання осіб такими, що втратили право на користування спірним житловим приміщенням.
Окрім того, сам по собі факт несплати комунальних платежів за квартиру, на які посилається позивач, не має наслідком позбавлення права осіб на користування цією житловою площею. Діючим житловим законодавством не передбачено таку підставу для позбавлення осіб житла.
Доводи представника позивача та третьої особи про те, що відповідачі не мають зацікавленості у збережені квартири для проживання, є безпідставними та не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки з матеріалів справи встановлено, що відповідачі бажають зберегти за собою вказане житло, підтвердженням чого є те, що вони звернулися до відповідних органів для проведення приватизації спірної квартири (а.с.157), тобто мають намір і бажання оформити право власності на спірне житло.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку, що необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, тому витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст. ст. 12, 13, 141, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд
У задоволенні позову Добропільської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа Комунальне підприємство «Добропільська служба єдиного замовника», про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.
Вступна та резолютивна частини судового рішення складені 07 червня 2021 року. Повний текст судового рішення виготовлено згідно вимог ч.6 ст. 259 ЦПК України 11 червня 2021 року.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В.В. Хандурін

07.06.2021