Провадження №2/760/3305/22
Справа №760/9766/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі
головуючої судді Усатової І.А.,
при секретарі судового засідання Омелько Г.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, суд, -
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період 2016-2017 роках перебувала у відносинах з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час яких ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народилася донька - ОСОБА_3 .
Зазначає, що в ході реєстрації народження дитини відомості про батька були внесені на підставі власноручної заяви відповідача про визнання батьківства.
Пояснила, шо в період вагітності позивач дізналась, що відповідач має іншу родину та дітей, тому вирішила припинити фактичні відносини, після чого спільна дитина залишилася проживати разом з позивачем. Відповідач повністю припинив будь-яке спілкування з дитиною, належної участі у її вихованні не приймав, не намагався забезпечити належні умови розвитку, виховання та утримання малолітньої дитини, фактично дитина залишилась на повному утриманні та вихованні матері.
Зазначила, шо не зважаючи на вжиті позивачем визначені законом заходи щодо спонукання відповідача до надання спільній дитині матеріальної допомоги, ці заходи залишились безрезультатними. Відповідач продовжує ігнорувати факт наявності у нього батьківських обов`язків та необхідність брати участь у спілкуванні з дитиною, у її вихованні та матеріальному утриманні. Відсутність реєстрації місця проживання дитини за фактичним місцем проживання матері суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, бездіяльність відповідача щодо не надання письмової згоди на реєстрацію місця проживання дитини є протиправною та такою, що суперечить найкращим інтересам дитини. За таких обставин, враховуючи протиправну пасивну поведінку відповідача і його незаконну бездіяльність, яка завдає шкоди, насамперед правам та інтересам малолітньої дитини, вбачається виникнення між батьками юридичного спору щодо визначення місця проживання дитини, який підлягає вирішенню в судовому порядку.
З огляду на викладене, просить позов задовольнити.
Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07.09.2018 в справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21.09.2019 в справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною у позовній заяві. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, відзив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з викладеним суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Представник третьої особи - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи є заява, в якій вказує, що просить справу розглянути за їх відсутності та ухвалити рішення виходячи з інтересів дитини.
Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно копії свідоцтва про народження: серія НОМЕР_1 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач та відповідач. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи позивача, мати дитини зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживають ОСОБА_1 - позивач, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (старший син від попереднього шлюбу). Зазначена квартира на пісдставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний № 2277680 від 11.04.2013 року належить ОСОБА_1 . Згідно довідки №42 від 26.12.2017 року ОСОБА_1 з 03 січня 2012 року працює в ПрАТ "Енергополь-Україна", на посаді фахівець з продажу житлової нерухомості. З 01.03.2017 року по 18.07.2017 року знаходилась на лікарняному по вагітності та пологах, з 19.07.2017 року відпустка по догляду за дитиною до 3-ох років. З 07.11.2017 року приступила до роботи на повний робочий день.
Згідно довідки №43 від 26.12.2017 року ОСОБА_1 з 03 січня 2012 року працює в ПрАТ "Енергополь-Україна", на посаді фахівець з продажу житлової нерухомості за основним місцем роботи (Наказ №13 від 01.01.2012 року) та відомості про оплату праці за період з 01.09.2016 року по 28.02.2017 рік.
Згідно висновку Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_2 на засідання Комісії з питань захисту прав дитини не з`явився та не був присутній, хоча був повідомлений належним чином. Дитина разом з матір`ю та старшим сином від попереднього шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 07 грудня 2018 року, для дитини створено належні умови для проживання та виховання дитини. Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її матір`ю, ОСОБА_1 .
Положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.
У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Згідно п.1 ч. 2 ст. 10 Закону України "Про охорону дитинства", держава здійснює захист дитини від усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.
У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України.
Тлумачення зазначених норм, в контексті ст. 19 СК України, дозволяє зробити висновок, що до органу опіки або до суду може звернутись і той з батьків з ким проживає дитина і той з батьків, хто проживає окремо від дитини для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону.
Дана позиція закріплена в Постанові КЦС ВС від 01 квітня 2020 року по справі № 165/2839/17 провадження № 61-6769св19.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути зміна прововідношення. Суд може захистити цивільне право бо інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідач до суду не з`явився, своїм правом не скористався, доказів на спростування викладеного позивачкою у позові не надав.
Стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Тому при вирішенні спору щодо проживання дитини разом з матір`ю, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі.
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази в їх сукупності, приймаючи до уваги вік, стать дитини, особливості її розвитку, суд приходить до висновку, що в даний період дитина не може проживати разом із батьком в силу об`єктивних причин: відсутності бажання ОСОБА_2 у спілкуванні зі своєю дитиною, відсутності дій батька задля встановлення порядку спілкування, будь-яких інших дій, що підтверджували б бажання батька брати участь у житті та вихованні дитини, тривалості часу проживання дитини разом з матір`ю.
Суд, виходячи з вимог чинного законодавства та обставин справи, віку та статі дитини, особливостей її розвитку, вважає, що дитина має проживати з матір`ю.
Зважаючи на належне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, піклування за дитиною, створення умов для її проживання, суд дійшов висновку, що проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам та забезпечить її права на належне виховання, розвиток, оздоровлення, утримання та безпеку.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.
Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 грн.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 76-83, 89, 141, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини задовольнити.
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 704,80 (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання в повному обсязі.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищезазначених строків, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.А. Усатова