КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

01 лютого 2021 року м. Київ

Справа №757/3082/19-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/4026/2021

Київський апеляційний суд в складі судді-доповідача Соколової В.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Ільєвої Т.Г. 07 серпня 2019 року в місті Києві, повний текст рішення складений 16 серпня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення шкоди в порядку спадкування,

в с т а н о в и в

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року було залишено без руху, для зазначення інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року, зокрема дату отримання та/або ознайомлення з оскаржуваним рішенням.

Зазначеною ухвалою встановлено, що оскаржуване рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року постановлено без участі ОСОБА_1 (а.с. 87).

Із апеляційною скаргою на вказане рішення ОСОБА_1 звернувся 30 липня 2020 року, направивши її поштою до суду першої інстанції (а.с.96-97), проте в апеляційній скарзі позивачем не вказано коли йому стало відомо про ухвалення оскаржуваного рішення, та в матеріалах справи відсутні відомості, які підтверджують одержання ним копії зазначеного рішення суду, що унеможливлює визначення строків апеляційного оскарження.

На виконання вимог даної ухвали суду апеляційної інстанції, від ОСОБА_1 на електронну пошту суду 28 січня 2021 року надійшла заява про усунення недоліків, в якій він вказує на те, що не пам`ятає коли йому стало відомо про ухвалення оскаржуваного рішення, так як після його ухвалення пройшло чимало часу. Також зазначає, що суд першої інстанції так і не направив йому поштою копію рішення суду. Підстави залишення апеляційної скарги без руху вважає надуманими, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах с. ст. 356,357 ЦПК України. Також в ухвалі не зазначено, що наведені ним причини пропуску строку на подачу апеляційної скарги не є поважними і чому саме. Вважає, що суд апеляційної інстанції припустився надмірного формалізму. На підставі викладеного, просить відкрите апеляційне провадження у вказаній справі.

Перш за все, підставам для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року, наведених позивачем в апеляційній скарзі, вже була надана оцінка в ухвалі суду від 21 січня 2021 року.

Посилання позивача на те, що суд першої інстанції так і не направив йому поштою копію рішення суду та він не пам`ятає коли йому стало відомо про ухвалення оскаржуваного рішення, так як після його ухвалення пройшло чимало часу, є безпідставними виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 були повідомлені про розгляд справи, та про призначене судове засідання на 07 серпня 2019 року належним чином, що підтверджується заявою ОСОБА_2 від 06 серпня 2019 року, в якій він, зокрема, просив розглядати справу за їх з позивачем відсутності та направити копію рішення засобами поштового зв`язку на адресу позивача (а.с. 84).

Оскаржуване рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року постановлено за відсутності сторін (а.с. 87).

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що повний текст оскаржуваного рішення було надіслано судом: 02.09.2019. Зареєстровано: 03.09.2019. Оприлюднено: 05.09.2019.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» наголосив на тому, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (див. наприклад рішення Європейського суду прав людини у справі Каракуця проти України).

Разом з цим, позивач будучи ініціатором судового процесу, вважаючи, що його права були порушені, в подальшому свідомо нехтував своїми процесуальними правами та обов`язками, не реагував вчасно на прийняте за результатом розгляду його позову судове рішення та не цікавився датою та змістом ухваленого судового рішення. Також слід зазначити, що з моменту ухвалення оскаржуваного рішення та до моменту направлення позивачем апеляційної скарги минув майже рік, і протягом цього часу позивач жодного разу не направив до суду першої інстанції заяву про направлення (повторне направлення) судового рішення на його адресу, або адресу його представника. Крім того, оскаржуване рішення суду було оприлюднено в ЄДРСР 05 вересня 2019 року та позивач і його представник могли ознайомитись з його змістом в будь-який час.

Щодо посилань позивача на те, що суд апеляційної інстанції припустився надмірного формалізму та безпідставно залишив його апеляційну скаргу без руху у зв`язку з пропуском строків на апеляційне оскарження, суд виходить з наступного.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд зробив висновок про те, що у разі якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці також виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави та з боку держави може бути піддане обмеженням, зокрема шляхом встановлення певної процедури розгляду справи.

Диспозитивність (від лат. dispono - розпоряджаюся) - це надання особам, які беруть участь у справі, можливості вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Зміст принципу диспозитивності перш за все розкривається через положення хто хоче здійснити свої права, повинен сам потурбуватися про це. Вказані принципи надають кожному учаснику справи можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

Таким чином, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, та Законом встановлений певний порядок участі осіб у судовому розгляді, який має бути ними додержаний.

А тому, виходячи з принципів, розумності, справедливості, рівності учасників судового розгляду, а також враховуючи принцип правової (юридичної) визначеності, викладені ОСОБА_1 в заяві обставини не можуть вважатися поважними причинами для поновлення строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим виявлені в апеляційній скарзі і зазначені в ухвалі Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року недоліки позивачем не є усунутими.

Враховуючи викладене, суддя приходить до висновку, що в порядку п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, особі, яка подала апеляційну скаргу слід відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в

Відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: В.В. Соколова