Постанова

Іменем України

07 червня 2021 року

м. Київ

справа № 453/431/20

провадження № 61-3679св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі: акціонерне товариство «Укртранснафта», виконуючий обов`язки генерального директора акціонерного товариства «Укртранснафта» Кость Ігор Юрійович,

представник акціонерне товариство «Укртранснафта»- Шолок Вероніка Миколаївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року у складі судді Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства «Укртранснафта» (далі - АТ «Укртранснафта»), виконуючого обов`язки генерального директора АТ «Укртранснафта» Костя І. Ю. про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що він з 12 лютого 1997 року перебував у трудових відносинах із АТ «Укртранснафта». Наказом АТ «Укртранснафта» від 27 лютого 2020 року № 172-К його було звільнено з посади ізолювальника-плівочника ремонтно-експлуатаційної дільниці ЛВДС «Сколе» у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та скорочення чисельності і штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вказуючи на те, що роботодавцем не було дотримано порядок вивільнення прцівника, встановлений статтею 49-2 КЗпП України, ОСОБА_1 просив суд: визнати протиправним і скасувати наказ виконуючого обов`язки генерального директора АТ «Укртранснафта» Костя І. Ю. від 27 лютого 2020 року № 172-К про його звільнення; зобов`язати АТ «Укртранснафта» поновити його на посаді ізолювальника-плівочника ремонтно-експлуатаційної дільниці ЛВДС «Сколе» АТ «Укртранснафта»; стягнути з АТ «Укртранснафта» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 лютого 2020 року по дату ухвалення судом рішення у цій справі; покласти на виконуючого обов`язки генерального директора АТ «Укртранснафта» Костя І. Ю. обов`язок покрити шкоду, заподіяну АТ «Укртранснафта» у зв`язку з оплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року залишено без руху і надано заявнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме подання до суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Сколівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року з наведенням підстав, які можна було б визнати поважними, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заявник пропустив строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції і не надав суду належних і допустимих доказів поважності причин його пропуску, що відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У березні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2021 рок.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року та відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою на ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції.

Підставою касаційного оскарження є порушення норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про неповажність причин пропуску строку на апеляційне оскарження на підставі рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, які не містять підписів заявника та його представника.

Касаційна скарга мотивована тим, що про постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції представнику позивача стало відомо 18 вересня 2020 року, тому суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про неповажність причин пропуску строку на апеляційне оскарження цього судового рішення. При цьому наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 285 на ім`я ОСОБА_1 не містить жодних відомостей про те, коли і ким отримано копію оскаржуваної ухвали, на ньому відсутній підпис як отримувача, так і працівника пошти, а дата на штампі у правому верхньому куті такого рекомендованого повідомлення свідчить лише про отримання кореспонденції відділенням пошти с. Козьова , а не позивачем особисто. Крім того, підпис « ОСОБА_2 » у рекомендованому повідомленні № 277 на ім`я ОСОБА_2 їй не належить, жодної кореспонденції вона не отримувала та не підписувала вищезазначене рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2021 року представник АТ «Укртранснафта» - Шолок В. М. подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скарги на це судове рішення.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року залишено без руху і надано заявнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме подання до суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Сколівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року з наведенням підстав, які можна було б визнати поважними, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим та підстав для його скасування немає.

У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення.

Як указує Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

Проте такі права не є абсолютними і можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230).

Згідно зі статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Із матеріалів справи вбачається, що не погоджуючись з ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 04 жовтня 2020 року подала апеляційну скарги на це судове рішення.

В обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказувала, що оскаржувану ухвалу суду в установленому процесуальним законом не отримала, про її існування дізналася 18 вересня 2020 року, перебуваючи у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області у зв`язку з розглядом іншої справи.

Залишаючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 без руху, суд апеляційної скарги виходив із того, що із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 копію оскаржуваної ухвали суду першої інстанції отримав 11 вересня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 285 (т. 2, а. с. 172), а його представник ОСОБА_2 копію цієї ухвали отримала 10 вересня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 277 (т. 2, а. с. 173), однак апеляційна скарга була подана лише 04 жовтня 2020 року, що підтверджується експрес-накладною № 8721 на конверті, яким надіслано апеляційну скаргу, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, встановленого статтею 354 ЦПК України, а наведені заявником причини пропуску цього строку, з урахуванням вказаних обставин, не можуть бути визнані поважними.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року залишено без руху і надано заявнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме подання до суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Сколівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року з наведенням підстав, які можна було б визнати поважними, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

На виконання вимог вказаної ухвали суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 направила заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Сколівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року, в якій зазначає, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 285 (т. 2 а.с. 172) на ім`я ОСОБА_1 не містить жодних відомостей про те, коли і ким отримано копію оскаржуваної ухвали, на ньому відсутній підпис як отримувача, так і працівника пошти, а дата на штампі у правому верхньому куті такого рекомендованого повідомлення свідчить лише про отримання кореспонденції відділенням пошти с. Козьова , а не позивачем ОСОБА_1 особисто. Стверджує, що підпис « ОСОБА_2 » на рекомендованому повідомленні № 277 (т. 2 а.с. 173) на ім`я ОСОБА_2 їй не належить, жодної кореспонденції вона не отримувала та не підписувала вищезазначене рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, на підтвердження чого долучає до заяви вільні зразки свого підпису.

Аналогічні доводи наведені заявником й у касаційні скарзі, які не можуть бути прийняті до уваги з урахуванням наступного.

Відповідно до пункту 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

Згідно з пунктом 106 вищевказаних Правил під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

Оскільки на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 277 (т. 2, а. с. 173) зазначено прізвище його одержувача, а саме ОСОБА_2 , при цьому підпис одержувача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення без позначки «Судова повістка» Правилами надання послуг поштового зв`язку не передбачений, то суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що матеріали справи містять належні докази отримання оскаржуваної ухвали суду першої інстанції саме ОСОБА_2 10 вересня 2020 року відповідно. Крім того, зазначені обставини підтверджуються витягом з офіційного веб-сайту «Укрпошти» (т. 2, а. с. 218).

Посилання у касаційній скарзі на не вручення судового рішення без надання відповідних доказів, зокрема інформації у письмовій формі від «Укрпошти» не дає підстави суду касаційної інстанції стверджувати про порушення права заявника на оскарження судового рішення.

При цьому колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги про те, що поштове відправлення № 285 (т. 2, а. с. 172) не містить прізвища особи, яка його отримала, тому не може визнаватися допустимим доказом, яке підтверджує повідомлення ОСОБА_1 . Разом з тим, відповідно до частини сьомої статті 272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє. Таким чином, з моменту отримання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) копії ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_1 вважається таким, що також її отримав.

Представник позивача не спростувала встановлені судом обставини вручення їй копії ухвали суду першої інстанції.

У частині другій статті 410 ЦПК України визначено, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

З урахуванням вказаного суд апеляційної інстанції обґрунтовано з дотриманням вимог процесуального закону відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 03 вересня 2020 року.

Таким чином, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

В. В. Шипович