КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 940/1187/20 Головуючий у 1 інстанції: Горбенко Н.О.
провадження №22-ц/824/7472/2021 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказує, що після смерті його матері - ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої входить право на земельні ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва та на інше майно. Спадщину прийняла його сестра - ОСОБА_2 , оформивши спадкові права на підставі заповіту матері.

В обґрунтування пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач посилається на те, що має хворобу, внаслідок якої йому встановлено І групу інвалідності безстроково, через хворобу він не може ходити, обмежений в пересуванні і потребує постійного стороннього догляду.

Крім того, на час відкриття спадщини і на даний час проживає на значній відстані від знаходження спадкового майна.

Тому, просив суд визначити для нього додатковий строк тривалістю в два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

Скаргу обґрунтовував тим, що наявність у нього тривалої, а точніше постійної хвороби, внаслідок якої він потребує постійного стороннього догляду, самостійно не може ходити, обмежений в життєдіяльності, що є однією з поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини, що прямо зазначено у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17 і є підставою для визначення йому (позивачу) додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Свірєпова А.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зазначає, що розглядаючи справу за відсутності позивача, суд першої інстанції не порушив його процесуальні права, оскільки, таким чином задовольнив клопотання про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , яке містилося в тексті позовної заяви, а сам позивач своєю відсутністю чи відсутністю представника на судових засіданнях під час розгляду справи за його позовом несе ризик настання несприятливих наслідків.

Щодо порушення права позивача на ознайомлення з судовим рішенням зазначає, що такі доводи не підтверджуються доказами, оскільки позивач зміг реалізувати своє право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції без порушення процесуальних строків, що свідчить про його своєчасну поінформованість щодо змісту судового рішення.

Вважає, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 березня 2021 року у справі №940/1187/2 є законним, обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотримання норм матеріального та процесуального права, оскільки, приймаючи відповідне рішення, суд керувався в першу чергу нормами законодавства та практикою вищих судів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені позивачем обставини, як підстава для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, не можуть бути визнані судом поважними та такими, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили ОСОБА_1 вчасно здійснити своє право на подання заяви про прийняття спадщини та не є об`єктивними перешкодами для здійснення такої дії, оскільки позивач не був об`єктивно позбавлений можливості звернутись із заявою про відкриття спадщини в межах 6-місячного строку.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Тетіївським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Київській області.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 народився в селі П`ятигори Тетіївського району Київської області та його батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З листа державного нотаріуса Тетіївської районної державної нотаріальної контори Київської області від 14.05.2020 року за №212/01-16, який адресовано ОСОБА_1 вбачається, що останній пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, а саме, не подав вчасно заяву про прийняття спадщину згідно зі ст.1269 ЦК України, а тому рекомендовано звернутись до суду.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 26.07.2006 року позивач ОСОБА_1 має 1 групу інвалідності загального захворювання і інвалідність встановлено безстроково.

Згідно з довідкою, виданою Крупичпільським старостинським округом виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 від осені 2012 року.

Як вбачається зі спадкової справи №02-14, заведеною Тетіївською районною державною нотаріальною конторою, відносно майна померлої ОСОБА_3 та наданої згідно ухвали суду про її витребування слідує, що із заявою при прийняття спадщини після її смерті на підставі заповіту звернулась ОСОБА_2 .

Згідно з витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкова справа відносно майна спадкодавця ОСОБА_3 була заведена 27.07.2013 року за номером 02-14.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст.1220, 1222, 1270 ЦК України).

За ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, спадкову справу №02-14 після смерті ОСОБА_5 відкрито на підставі заяви ОСОБА_2 , яка надійшла до Тетіївської районної державної нотаріальної контори 27.07.2013 року, і остання є донькою померлої та спадкоємцем першої черги за законом та за заповітом.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після ОСОБА_3 , а тому для прийняття спадщини повинен був звернутися до нотаріуса або до органу місцевого самоврядування із заявою про прийняття спадщини.

Проте, у визначений законом строк позивач ОСОБА_1 не подав нотаріусу або уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив 6-місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №565/1145/17.

Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, на обґрунтування поважності причин пропуску такого строку ОСОБА_1 послався на хворобу, внаслідок якої йому встановлено 1 групу інвалідності безстроково, та він потребує постійного стороннього догляду.

Крім того, зазначив, що на час відкриття спадщини і на теперішній час він проживає на значній відстані від місця знаходження спадкового майна.

Із наданих ОСОБА_1 документів вбачається, що він 2006 року він має 1 групу інвалідності загального захворювання, тобто групу інвалідності йому встановлено за 7 років до часу смерті спадкодавця. Доказів перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я саме в період (від 05.07.2013 року до 05.01.2014 року), визначений законом для подання заяви про прийняття спадщини позивачем також не надано, як і не надано доказів знаходження на постійному обстеженні у зв`язку зі встановленням групи інвалідності, чи про те, що встановлена йому І група інвалідності спричинила обмеження його життєдіяльності, в тій мірі, що він навіть був позбавлений здатності на подання заяви про прийняття спадщини, яку можливо було направити поштою.

За правилами п.3.5. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач мав можливість подати заяву нотаріусу, направивши її поштою, але такі дії ним теж не вчинялися.

Судом також вірно звернуто увагу на те, що з даним позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач звертається до суду більше як через 7 років після смерті своєї матері.

Відповідно до роз'ясненьПленуму Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обов`язок доведення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця, який пропустив цей строк.

Якщо ж у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі №6-85цс12.

З врахуванням викладеного суд вірно вважав, що зазначені позивачем обставини, як підстава для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, не могли бути визнані судом поважними та такими, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили ОСОБА_1 вчасно здійснити своє право на подання заяви про прийняття спадщини та не є об`єктивними перешкодами для здійснення такої дії, так як позивач не був об'єктивно позбавлений можливості звернутись із заявою про відкриття спадщини в межах 6-місячного строку.

Об'єктивних причин, які стали перешкодою для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивачем ОСОБА_1 не наведено.

Відповідно до ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позивачем не доведено поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки наведені ним обставини не є об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення цих дій.

Досліджені у судовому засіданні докази свідчили про відсутність обґрунтованих підстав вважати, що позивачем пропущено строк подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, а тому суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до задоволення не підлягали.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: