Справа № 308/7051/21
У Х В А Л А

07 червня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , Приватного підприємства «Піраміда» про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , Приватного підприємства «Піраміда» про стягнення коштів.

Разом з позовною заявою позивач подала заяву про забезпечення позову в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 , які розміщені на рахунках у банківських установах у межах суми стягнення, а також у разі їх відсутності та недостатності і на належні останньому транспортні засоби та нерухоме майно.

В обгрунтування поданої заяви про забезпечення позову, заявник зазначила, що звернулася до суду з позовною заявою про стягнення коштів, сплачених нею в якості авансового платежу за придбання квартири АДРЕСА_1 згідно з договором про дольову участь у будівництві житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а також 3% річних на загальну суму 37 065,59 долларів США.

Враховуючи те, що відповідач є підприємцем, значний розмір суми, яка підлягає стягненню з відповідача у разі задоволення позову, а також зважаючи на те, що відповідач не повернув їй зазначені кошти протягом тривалого часу, позивач стверджує що ОСОБА_2 буде ухилятися від виконання рішення суду про стягнення з нього на її користь грошових коштів.

Дослідивши та оцінивши подану заяву та додані до неї документи, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачений захід забезпечення позову у виді накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Водночас, пунктом 4 зазначеної вище постанови визначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Із позовної заяви вбачається, що 13 січня 2006 року між нею, відповідачем та ПП «Піраміда» було укладено договір про дольову участь у будівництві житлового будинку, згідно з умовами якого вона повинна була отримати у власність 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 ). На виконання передбаченого договором обов`язку щодо внесення авансу за квартиру в розмірі 5% від її вартості 23.07.2007 року вона передала ОСОБА_3 4000 долларів США, про що було складено відповідну розписку. 28.05.2010 року вона передала для відповідача 30 000 долларів США в якості попередньої оплати квартири.

Як вбачається з умов даного договору відповідач зобов`язувався передати по закінченню будівництва будинку та здачі його в експлуатацію позивачу у власність даний об`єкт (квартиру) протягом 30 днів, надати останній документи на цей об`єкт, сприяти стороні у здійсненні права власності на нього.

Двадцятого лютого 2008 року з ініціативи відповідача ОСОБА_2 виконавчим комітетом Ужгородської міської ради на ім`я позивачки було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 , та зареєстроване право власності на вказане нерухоме майно.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2009 року, ухваленим за позовом ПП «Піраміда» дане свідоцтво було визнане недійсним.

Рішенням виконавчого комітету скасовано реєстрацію права власності позивачки на нерухоме майно.

У подальшому позивачка звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом про визнання права власності до відповідача та ПП «Піраміда» про визнання права власності на дану квартиру, однак за результатами розгляду цієї справи в задоволенні її позову було відмовлено.

У зв`язку з тим, що авансовий платіж позивачка згідно умов договору оплатила, однак квартири не отримала, остання звернулася з даним позовом про стягнення даних коштів та 3% річних.

Однак з позовної заяви та заяви про забезпечення позову не вбачається, що позивач безпосередньо звертався до відповідача з вимогою про повернення даних коштів. В позові констатовано, що грошові кошти не повернуті позивачу.

Слід констатувати, що тільки наявність спору про стягнення коштів сам по собі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Висновок позивачки про те, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду про стягнення з нього на її користь грошових коштів не підкріплений будь-якими належними доказами.

Слід зауважити, що позовна заява та додані до неї матеріали не містять підтвердження того, що відповідач має які-небудь рахунки в банківських установах, транспортні засоби,

нерухоме майно на які просить накласти арешт позивачка.

Твердження ОСОБА_1 про те, що позивач являється підприємцем також не знайшло свого підтвердження з доданих до заяви документів, у той час як згідно інформації зЄдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_2 припинив підприємницьку діяльності фізичної особи-підприємця 26.08.2020 року.

До того ж, заявник не довів належними, допустимими та достовірними доказами, що невжиття даного заходу забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання такого рішення суду, зокрема того факту, що у разі винесення рішення суду по суті спору на користь позивача, існують обставини, що виключають можливість його добровільного виконання.

Приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що подана заява є необгрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 19, 149, 150, 151, 175, 177, 187, 274, 277 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної з моменту її підписання.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.І. Зарева