Справа № 127/2119/13- ц
Провадження № 22-ц/801/406/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Сопруна В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Короля О. П. в місті Вінниця, зі складенням повного тексту судової ухвали 08 грудня 2020 року,

у справі № 127/2119/13-ц за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Медяного Віктора Григоровича за участю стягувача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»,

встановив:

Ухвалою Вінницького міського суду від 07 грудня 2020 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на подання скарги на постанову про арешт майна боржника по виконавчому провадженню №53970929, винесену 22.05.2017 головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції Вінницькій області Медяним Віктором Григоровичем при примусовому виконанні виконавчого листа №127/13091/13-ц від 17.09.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів у сумі 1212,59 грн.

Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Медяного Віктора Григоровича за участю стягувача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - залишено без розгляду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, вимог статей 120, 122, 123 ЦПК України, просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що заявник звернувся до суду в установлений десятиденний строк з моменту, коли дізнався, що його права порушені. Однак 09 листопада 2020 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/2119/13-ц скаргу повернуто без розгляду з посиланням на те, що заявником не надано доказів надіслання цієї скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи та роз`яснено, що її повернення з підстав, передбачених частиною четвертою статті 183 ЦПК України, не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що зумовили її повернення. Вказує, що при поданні повторної скарги 18 листопада 2020 року наведено обґрунтовані підстави поновлення строку на звернення до суду з цією скаргою, а тому, на думку скаржника відповідно до статті 123 ЦПК України, з цієї дати розпочинається строк на звернення до суду, що є підставою для подання клопотання про поновлення процесуальних строків на оскарження дій державного виконавця.

У строк, встановлений апеляційним судом, учасники справи своїм правом на подання відзиву не скористалися.

Учасники справи повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність постановленої ухвали, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як встановлено з матеріалів справи ОСОБА_1 просить поновити пропущений з поважних причин строк на подання скарги на постанову про арешт майна боржника по виконавчому провадженню №53970929, винесену 22.05.2017 головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції Вінницькій області Медяним В. Г. при примусовому виконанні виконавчого листа №127/13091/13-ц від 17.09.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів у сумі 1212,59 грн.

Поважною причиною пропуску строку звернення до суду із скаргою ОСОБА_1 зазначає те, що з матеріалами виконавчого провадження він ознайомився 27.10.2020, після чого подав скаргу до Вінницького міського суду Вінницької області, яка ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області Бессараб Н. М. від 09.11.2020 повернута заявнику без розгляду у зв`язку з невиконанням вимог частини другої статті 183 ЦПК України, при цьому скаржнику роз`яснено, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення.

Залишаючи без задоволення заяву про поновлення строку звернення до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця, а скаргу без розгляду, суд першої інстанції вважав, що невиконання заявником, якому надає правову допомогу його представник ОСОБА_2 , положень ч. 2 ст. 183 ЦПК України, не є тією поважною причиною (хвороба, відрядження та інше) для поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду із скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України.

Проте колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу на дії державного виконавця може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідних законодавчих нормах не міститься переліку таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Відповідно до статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

Звернувшись вперше до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконання, судом не розглядалося питання порушення ОСОБА_1 вимог статті 449 ЦПК України щодо строку подання скарги.

Враховуючи, що при повторному зверненні зі скаргою 19 листопада 2020 року вже сплив строк, передбачений підпунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України ОСОБА_1 просив поновити йому строк на подання скарги на дії та рішення державного виконавця, визнати їх неправомірними та зобов`язати начальника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) усунути допущені порушення, виклавши при цьому обґрунтовані підстави для поновлення такого строку.

Як зазначив у своїй скарзі заявник про існування виконавчого провадження №53970929 йому стало відомо 08 жовтня 2020 року із Єдиного реєстру боржників, а тому він 09.10.2020 звернувся із заявою про ознайомлення та виготовлення копій виконавчого провадження до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький). Копії матеріалів виконавчого провадження він отримав 27.10.2020 про що розписався в заяві, звідки й дізнався про існування постанови про арешт майна боржника, яку оскаржує. З цього часу у нього виникло право на звернення до суду зі скаргою про порушення його прав та свобод та право на подання заяви про поновлення пропущеного строку на оскарження з поважних причин.

Зазначеним вище доводам поданої скарги суд першої інстанції не надав будь-якої оцінки, разом з тим, постановляючи оскаржувану ухвалу, надав невірну оцінки доводам заявника про те, що він звертається зі скаргою на дії та рішення державного виконавця повторною, оскільки звернувшись в установлений законом строк, 09 листопада 2020 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/2119/13-ц скаргу повернуто без розгляду з посиланням на те, що заявником не надано доказів надіслання цієї скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи та роз`яснено, що її повернення з підстав, передбачених частиною четвертою статті 183 ЦПК України, не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що зумовили її повернення.

Висновок суду першої інстанції про те, що невиконання заявником, якому надає правову допомогу його представник ОСОБА_2 , положень частини другої статті 183 ЦПК України, не є тією поважною причиною (хвороба, відрядження та інше) для поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду із скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України не ґрунтується на обставинах справи.

За змістом статті 122 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 123 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

У системному аналізі вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчать про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Заявником на момент звернення до суду 19 листопада 2020 року, виконано вимоги ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2020 року, тобто настала подія на яку вказав суд, оскільки перестали існувати обставини, що стали підставою для повернення вперше поданої ним скарги.

Вказане свідчить про добросовісне здійснення заявником своїх процесуальних прав і виконання обов`язку стежити за станом провадження у справі і сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню обставин справи.

В порушення зазначених норм процесуального права суд першої інстанції не звернув уваги на ці обставини та не надав їм належної оцінки відповідно до вимог закону, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини п`ятої статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом , підійшов до вирішення цього питання формально.

За вказаних обставин апеляційний суд бере до уваги аргументи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права? які призвели до постановлення помилкової ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню на підставі статті 379 ЦПК України, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2021 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

В. В. Сопрун