У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2021 Справа №607/16924/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання Хамелко О.Ю.,

заявника ОСОБА_1 , заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гнатюк Надії Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересовані особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , приватне підприємство «ПриватБуд», ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), у якій просить визнати дії державного виконавця у виконавчому провадженні №61895766 бездіяльністю та зловживанням процесуальними правами; визнати вказані дії державного виконавця такими, що порушують конституційне право ОСОБА_1 як людини і громадянина, гарантоване ч. 1 ст.58 Конституції України; відповідно до ст. 451 ЦПК України зобов`язати державного виконавця у виконавчому провадженні №61895766 поновити порушене право ОСОБА_1 завершити вказане виконавче провадження та повернути виконавчий документ до Тернопільського міськрайонного суду; зобов`язати державного виконавця повернути неправомірно стягнуті кошти на пенсійний рахунок ОСОБА_1 . В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що в порядку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2015 року у справі №607/16924/14-ц Тернопільським міським відділом ДВС 18 червня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП №48027317, за яким із ОСОБА_1 стягуються з його доходу у виді пенсії кошти в сумі 247 646,40 гривень, а також судовий збір. Так, заявник вважає, що державним виконавцем порушуються його права у вказаному виконавчому провадженні. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 21.04.1999 р.) державний виконавець проводить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим законом порядку. Державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. З цих підстав, заявник вважає, що відповідно наведених норм закону, на протязі шести місяців, державним виконавцем повинні були бути вчинені необхідні дії з виконання названого рішення. Протягом шестимісячного строку державним виконавцем вчинялись виконавчі дії у спосіб та в порядку передбаченому Законом, направлені на повне та безумовне виконання вказаного судового рішення, що відзначено в названій ухвалі. На протязі вказаного строку судом не відстрочувалось виконання рішення, а державним виконавцем не виносились постанови про відкладення або зупинення виконавчих дій у провадженні. Тобто, строк вчинення виконавчих дій не переривався. Провадження відкрито 18 червня 2015 року. Відповідно ст. 69 ЦПК України початком перебігу строку на вчинення виконавчих дій являється 19 червня 2015 року. Відповідно ч.2 ст. 70 ЦПК України та ч.2 ст.30 Закону строк дій у провадженні закінчився 19 грудня 2015 року. З цих підстав заявник вважає, що державним виконавцем не виконані вимоги ст.ст. 69,70 ЦПК України, в чинній на той час редакції та ч. 2 ст. 30, п. 6 ч. 1, ч. 2,3 ст. 49, ч. 1 ст. 50, ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема виконавче провадження не закінчено, постанова про його закінчення державним виконавцем не винесена. У 2016 р вступила в дію чинна редакція Закону України «Про виконавче провадження», і відповідно неї, в порушення вимог ст.58 Конституції України державним виконавцем винесена постанова від 20 липня 2018 року про звернення стягнення на пенсію ОСОБА_1 . Постанова направлена до Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області і відповідно неї з пенсії ОСОБА_1 неправомірно стягуються кошти. Стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Заявник вказує, що державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 08 лютого 2021 року по справі №607/16924/14-ц встановлено факт недотримання державним виконавцем вимог ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» у частині обов`язку державного виконавця провести виконавчі дії протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. За вказаних обставин, заявник стверджує, що внаслідок бездіяльності державного виконавця, а саме невиконання ним вимог ст.ст. 69, 70 ЦПК України, ч. 2 ст. 30, п. 6 ч. 1, ч. 2,3 ст. 49, ч. 1 ст. 50, ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом зловживання своїми процесуальними правами в порушенням вимог ст.58 Конституції України, державним виконавцем вчинено неправомірну дію винесено постанову від 20 грудня 2018 року про звернення стягнення на пенсію ОСОБА_1 . Вказані неправомірні дії порушили право ОСОБА_1 як людини і громадянина (фізичної особи), гарантоване ч.1 ст.58 Конституції України та завдали матеріальної шкоди. За вказаних обставин просив скаргу задовольнити.

Від державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гнатюк Н.В. надійшли до суду письмові заперечення на скаргу, відповідно до яких зазначила, що на виконанні у Тернопільському міському відділі ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження №61895766 з примусового виконання виконавчих листів: №607/16924/14 про стягнення із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_6 54698,46 грн.; №607/16924/14 про стягнення із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_4 40867,76 грн.; №607/16924/14 про стягнення із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_3 38948,61 грн.; №607/16924/14 про стягнення із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_5 40991,31 грн.; №607/16924/14 про стягнення із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_7 46116,57 грн.; №607/9615/16 про стягнення із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_8 42815 грн.. 18.06.2015 року та 24.01.2019 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, які у подальшому об`єднано в одне провадження. Державним виконавцем з метою примусового виконання зазначених виконавчих листів вживались заходи щодо встановлення рухомого та нерухомого майна боржника, його доходів, неодноразово виносились постанови про примусовий привід, однак боржник на місце проведення виконавчих дій не з`являвся без поважних причин. Враховуючи те, що в період з моменту відкриття виконавчих проваджень державним виконавцем не було вчинено усі виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», відтак постанови про повернення виконавчих документів стягувачем ним не виносились. 20 грудня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено до Управління Пенсійного фонду України в тернопільській області. Також зазначила, що із набуттям чинності Закону України «Про виконавче провадження» у 2016 році у ньому відсутнє поняття строку здійснення виконавчого провадження, відтак вважає, що у державного виконавця відсутня можливість щодо винесення ним постанови про повернення виконавчих документів стягувачу. За вказаних обставин просила відмовити у задоволенні скарги.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гнатюк Н.В. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні скарги, з підстав, викладених у письмових запереченнях, які приєднані до матеріалів справи.

Заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судовому засідання заперечили проти скарги та просили відмовити у її задоволенні.

Заінтересовані особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та представник приватного підприємства «ПриватБуд», будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, заяв про розгляд справи за їх відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавали.

Судом установлено:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2015 року, ухваленим у цивільній справі № 607/16924/14-ц cтягнуто з ОСОБА_1 : в користь ОСОБА_4 40 867,76 гривень заподіяної шкоди; в користь ОСОБА_5 40 991,31 гривень заподіяної шкоди; в користь ОСОБА_2 - 26 024,28 гривень заподіяної шкоди; в користь ОСОБА_6 54 698,46 гривень заподіяної шкоди; в користь ОСОБА_7 46116,57 гривень заподіяної шкоди; в користь ОСОБА_9 34 948, 05 гривень заподіяної шкоди; в користь ОСОБА_3 38 948, 61 гривень заподіяної шкоди, а також в користь держави 2 825, 95 гривень судового збору.

На виконання вказаного рішення суду 26 травня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчі листи, які звернуто стягувачами до примусового виконання.

18 червня 2015 року Державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень стосовно примусового виконання зазначених виконавчих листів стягувачами у яких є: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7

18 червня 2015 року державним виконавцем вказаного відділу винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відповідно до якої накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1

18 червня 2015 року державним виконавцем вказаного відділу винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відповідно до якої накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1

06 липня 2015 року державним виконавцем зазначеного відділу винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень до зведеного виконавчого провадження.

Судом установлено, що на даний час на виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває зведене виконавче провадження №61895766 (48027317) з примусового виконання виконавчих листів, виданих у справі № 607/16924/14-ц від 26.05.2015 року щодо боржника ОСОБА_1

09 вересня 2015 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_1 , боржник вимогу державного виконавця не виконав, на місце проведення виконавчих дій не з`явився.

10 вересня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про примусовий привід ОСОБА_1 .

Згідно рапорту працівників Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області від 17 вересня 2015 року здійснити примусовий привід ОСОБА_1 не вдалося, оскільки за адресою боржника: АДРЕСА_1 , дверей квартири ніхто не відчинив.

13 січня 2016 року та 04 лютого 2016 року державним виконавцем на адресу сторін виконавчого провадження направлялись вимоги про проведення виконавчих дій 27 січня 2016 року та 16 лютого 2016 року відповідно, за місцем проживання ОСОБА_1 (а.с. 65, 69)

27 січня 2016 року та 16 лютого 2016 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_1 , боржник вимогу державного виконавця не виконав, на місце проведення виконавчих дій не з`явився, про що складено акти державного виконавця від 27 січня 2016 року та від 16 лютого 2016 року. (а.с. 67,70)

17 лютого 2016 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України від 07 грудня 2018 року ОСОБА_1 отримує пенсію у Тернопільському об`єднаному управлінні ПФУ Тернопільської області. (а.с. 82)

20 грудня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в межах зведеного виконавчого провадження.

20 грудня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в межах зведеного виконавчого провадження.

20 грудня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, та інші доходи боржника ОСОБА_1 , яку для виконання направлено до Тернопільського об`єднаного Управління пенсійного фонду України Тернопільської області.

25 січня 2019 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Гнатюк Н.В. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, стягувачем у якому є ОСОБА_8 , яке відкрите на підставі виконавчого листа №607/9615/16-ц.

В рамках виконання виконавчого провадження про стягнення із ОСОБА_1 завданої шкоди на користь ОСОБА_8 за виконавчим листом №607/9615/16-ц, 22 лютого 2019 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, та інші доходи боржника.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

При аналізі зазначених норм чинного законодавства України вбачається, що належне виконання державним виконавцем покладених на нього обов`язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувача так і боржника.

Згідно із ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 2 зазначеної статті названого Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Частиною 3 зазначеної статті Закону передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження, у тому числі має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно з вимогами ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV, чинного на момент відкриття виконавчих проваджень по примусовому виконанню спірних виконавчих листів боржником у яких є ОСОБА_1 , було встановлено строки здійснення виконавчого провадження, яким передбачалось, що державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішенню до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку. Державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Суд зазначає, що виконавчі дії вчинялись державним виконавцем у спосіб та у порядку передбаченими зазначеним Законом, та були направлені на повне та безумовне виконання судового рішення. Так, державним виконавцем з метою виявлення рухомого та нерухомого майна боржника робились запити до відповідних реєстраційних органів, вчинялись дії по виявленню коштів боржника у банках та органах пенсійного фонду, здійснювались виходи за місцем проживання боржника, виносились постанови про його примусовий привід.

Разом із тим, з моменту відкриття виконавчого провадження, 18 червня 2015 року до закінчення шестимісячного строку 18 грудня 2015 року державним виконавцем не вчинено усіх виконавчих дій, передбачених чинним законодавством.

При цьому, суд бере до уваги й те, що 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, у якому відсутнє поняття «Строк здійснення виконавчого провадження».

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Іммобільяре Саффі проти Італії» (Case of Immobiliare Saffi v. Italy) наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Суд акцентує увагу на тому, що станом на момент звернення ОСОБА_1 до суду зі скаргою на дії державного виконавця, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 січня 2015 року, ухвалене у цивільній справі № 607/16924/14-ц боржником ОСОБА_1 не виконане та заборгованість перед стягувачами не погашена, що в свою чергу призводить до порушення прав стягувачів.

Відтак, судом не установлено неправомірності дій державного виконавця при винесенні постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

За вказаних обставин, визначені частиною 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для повернення виконавчого документа відсутні, а тому, вимоги заявника в цій частині до задоволення не підлягають.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відтак, оскільки рішення суду боржником ОСОБА_1 не виконане та заборгованість за виконавчими листами не погашена, відсутні підстави для завершення виконавчого провадження, а також для зобов`язання державного виконавця повернути стягнуті кошти на пенсійний рахунок ОСОБА_1 .

Згідно ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Частиною 3 статті 451 ЦПК України зазначено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі вищенаведеного, суд доходить висновку, що постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20 грудня 2018 року винесена державним виконавцем у межах та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а тому скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересовані особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , приватне підприємство «ПриватБуд», ОСОБА_8 , до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись статтями 12, 81, 447 453 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересовані особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , приватне підприємство «ПриватБуд», ОСОБА_8 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного тексту ухвали суду 11 червня 2021 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка