ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6084/21 Справа № 175/636/21 Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Деркач Н.М.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Бондаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної організації «Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ» про визнання неправомірним та скасування наказу, зміну запису в трудовій книжці, стягнення грошового забезпечення та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної організації «Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ» про визнання неправомірним та скасування наказу, зміну запису у трудовій книжці, стягнення грошового забезпечення та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року провадження у даній справі закрито.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати, оскільки суд першої інстанції, закриваючи провадження, дійшов помилкового висновку про те, що даний спір повинен розглядатися у межах адміністративного судочинства.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду у межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Пунктом 1, 2, ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною цих функцій.

За ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З аналізу вказаних норм вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

Разом з цим, при наданні спору статусу публічно-правового з приводу прийняття громадян на публічну службу, проходження, звільнення з публічної служби, необхідно встановити наявність таких підстав: 1) чи проходила особа конкурс на заняття вакантної посади; 2) чи складала така особа присягу посадової особи; 3) чи присвоювався їй ранг у межах відповідної категорії посад.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Разом з цим, до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та інше.

У постанові від 27.02.2019 року Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Судом встановлено, що відповідно до наказу ГУНП від 11.01.2016 року №5о/с відряджено до Міністерства внутрішніх справ із залишенням на службі в поліції полковника поліції ОСОБА_1 .

На підставі наказу ректора ДДУВС від 13.08.2018 року №622 ОСОБА_1 зараховано до докторантури та аспірантури ДДУВС зі спеціальності 081 «Право» на денну форму навчання за цільовим замовленням Національної поліції України.

Наказом ректора ДДУВС від 30.08.2019 року №203 ОСОБА_1 призначено за внутрішнім сумісництвом з 01.09.2019 року по 31.08.2020 року доцентом кафедри загальноправових дисциплін юридичного факультету на 0,5 ставки.

Наказом ректора ДДУВС від 15.07.2020 року №114 о/с полковника поліції ОСОБА_1 відраховано у звязку з закінченням терміну навчання та звільнено за п.1 ст.36 КзпП України.

У межах даної цивільної справи позивачем ставиться питання про визнання неправомірним та скасування наказу ректора ДДУВС від 15.07.2020 року №114 о/с про звільнення позивача, зміну дати та формулювання звільнення у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Водночас, посада доцента кафедри загальноправових дисциплін юридичного факультету, яку обіймав позивач в університеті за сумісництвом на 0,5 ставки не відноситься до посад державної служби, не пов`язана з його службою в Національній поліції України та не має жодного відношення до державного замовлення, що здійснював університет на момент виникнення спірних правовідносин.

Наведене також підтверджується довідкою про доходи № 678 від 31.07.2020 року, з якої судом не встановлено таких складових заробітної плати, як надбавки за вислугу років або спеціальне звання.

У звязку з чим, висновок суду першої інстанції про те, що даний спір повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства, є помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За викладених обставин, правовідносини між сторонами, що склалися у рамках зарахування позивача за внутрішнім сумісництвом доцентом кафедри загальноправових дисциплін юридичного факультету на 0,5 ставки на підставі наказу ректора ДДУВС від 30.08.2019 року №203 є виключно трудовим спором, у зв`язку з чим повинні вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 15.07.2020 року №114 о/с у частині звільнення позивача з посади доцента кафедри загальноправових дисциплін юридичного факультету за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки за пунктом 1 статті за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, стягнення з університету на його користь середнього заробітку (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу як доцента кафедри загальноправових дисциплін юридичного факультету (грошове забезпечення) та моральної шкоди, а також зміни дати та формулювання підстави звільнення з п.1 ст.36 КЗпП України «за згодою сторін» на п.2 ч. 1 сг.36 КЗпП України «у зв`язку із закінченням строку трудового договору» підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції від 21 квітня 2021 року скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі ст. 379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 379, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді: Н.М. Деркач

І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида