ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 лютого 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/1340/20

Головуючий у першій інстанції Яременко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/218/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Міністерство енергетики України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 27 жовтня 2020 року (місце ухвалення м. Чернігів, дата складання повного рішення 02.11.2020) у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики України про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства енергетики України про визнання протиправним та скасування наказу. В обґрунтування позову посилався на те, що наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 21.03.2016 № 49-к/к на період до призначення керівника ДП «Чернігівторф» був призначений тимчасово виконуючим обов`язки директора ДП «Чернігівторф». 21.01.2020 наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України, яке являється правонаступником Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 7-к/к від 20.01.2020 було призначено виконуючим обов`язків директора ДП «Чернігівторф» ОСОБА_2 . При цьому, будь-яких наказів про звільнення позивача із займаної посади або переведення на іншу посаду не видавалося. Позивач посилається, що на керівній посаді ДП «Чернігівторф» фактично перебуває дві особи, які мають право підпису, що вже призводить до неможливості належним чином тимчасово виконувати обов`язки директора ДП «Чернігівторф». Позивач у позові зазначає, що наказом № 7-к/к грубо порушено норми КЗпП України, він є безпідставним та неправомірним.

У позові ОСОБА_1 просить зупинити дію наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України «Про призначення виконуючого обов`язки державного підприємства «Чернігівторф» Слуценка Петра Олексійовича» № 7-к/к від 20.01.2020 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства енергетики та захисту довкілля України № 7-к/к від 20.01.2020 «Про призначення виконуючого обов`язки Державного підприємства «Чернігівторф» Слуценка Петра Олексійовича».

Рішенням Новозаводского районного суду м. Чернігова від 27.10.2020 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства енергетики України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України № 7-к/к від 20.01.2020 року «Про призначення виконуючого обов`язки державного підприємства «Чернігівторф» Слуценка Петра Олексійовича» відмовлено повністю.

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 за позовом до Міністерства енергетики України, ДП «Чернігівторф» про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, - повернуто позивачеві ОСОБА_1 без розгляду.

Роз`яснено позивачу ОСОБА_1 , що згідно ч.7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відсутні порушення трудових прав позивача ОСОБА_1 з боку відповідача виданням спірного наказу № 7-к/к від 20.01.2020 року «Про призначення виконуючого обов`язки державного підприємства «Чернігівторф» Слуценка Петра Олексійовича», а тому суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.10.2020 в частині відмови, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства енергетики України про визнання неправомірним та скасування наказу № 7-к/к від 20.01.2020.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається, що оскаржуване рішення суду постановлено з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам позовної заяви. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає дії відповідача незаконними, виходячи з вимог статті 49-2 КЗпП України, згідно яких відповідач не запропонував позивачу вакантні посади на підприємстві. Після призначення 21.02.2020 виконуючим обов`язків директора ДП «Чернігівторф» ОСОБА_2 , останній видав наказ про переведення ОСОБА_1 на посаду заступника директора підприємства, а потім видав наступний наказ про скорочення посади заступника директора підприємства і 03.08.2020 позивач був звільнений з роботи у зв`язку зі скороченням штату.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.

Міністерством енергетики України до суду апеляційної інстанції було направлено відзив на апеляційну скаргу, в якому просили визнати поважними причини пропуску строку подачі відзиву на апеляційну скаргу та поновити строк подачі відзиву. В обґрунтування посилались на те, що ухвалу суду апеляційної інстанції від 16.12.2020 разом з апеляційною скаргою було направлено на адресу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України. Міненерго отримало вказані документи лише 29.12.2020. Проте, даний відзив не може бути прийнято судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки він поданий в порушення вимог встановлених ухвалою Чернігівського апеляційного суду про відкриття провадження у справі, у відповідності до ч. 1 ст. 360 ЦПК України. Як вбачається, заявник отримав копію ухвали суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою 29.12.2020, а відзив направлено поштовою кореспонденцією 05.01.2021.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 21.03.2016 № 49-к/к тимчасово покладено виконання обов`язків директора ДП «Чернігівторф» на ОСОБА_1 , заступника директора цього підприємства, на період до призначення керівника ДП «Чернігівторф» у встановленому порядку (а.с. 10, 70 т. 1).

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 29.10.2018 № 97-к/к, увільнено ОСОБА_1 від тимчасового виконання обов`язків директора ДП «Чернігівторф» та повернено до виконання своїх попередніх обов`язків на посаді заступника директора цього підприємства (а.с. 71 т. 1).

Наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України № 7-к/к від 20.01.2020 призначено ОСОБА_2 з 21.01.2020 виконуючим обов`язки директора ДП «Чернігівторф» за його згодою, на період до призначення керівника цього підприємства у встановленому порядку (а.с. 9, 72 т. 1).

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 15.11.2019 № 1084-р (а.с. 55-60 т. 1) та наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 27.12.2019 № 564 (а.с. 61-63 т. 1), ДП «Чернігівторф» належить до сфери управління Міністерства енергетики та захисту довкілля України, що також підтверджується витягом з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 64-69 т. 1).

Таким чином, Міністерство енергетики та захисту довкілля України (правонаступником якого є Міністерство енергетики України) є уповноваженим органом управління Державного підприємства «Чернігівторф» в тому числі і щодо вирішення кадрових питань.

14.01.2020 на адресу Міністерства енергетики та захисту довкілля України надійшло подання Державного концерну «Укрторф» від 13.01.2020 №1/1-8, в якому останній, виходячи з необхідності підвищення ефективності управління ДП «Чернігівторф», покращення показників фінансово-економічної діяльності, оптимізації використання основних фондів, трудових, матеріальних, фінансових ресурсів підприємства, подає до призначення виконуючим обов`язки директора ДП «Чернігівторф» ОСОБА_2 (а.с. 73-74 т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність порушення трудових прав позивача ОСОБА_1 у зв`язку виданням наказу № 7-к/к від 20.01.2020 року «Про призначення виконуючого обов`язки державного підприємства «Чернігівторф» Слуценка П.О.».

Рішення суду в частині вирішення питання про повернення уточненої позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства енергетики України, ДП «Чернігівторф» про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, позивачем не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу № 7-к/к від 20.01.2020 року «Про призначення виконуючого обов`язки державного підприємства «Чернігівторф» ОСОБА_2 ».

З таким висновком суду першої інстанції у оскаржуваній частині погоджується апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Положеннями статті 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» встановлено, що суб`єктом управління об`єктами державної власності є, зокрема, міністерства.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань затверджують статути (положення) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління, і господарських структур та здійснюють контроль за їх дотриманням; призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних унітарних підприємств, у яких не утворено наглядову раду, установ, організацій та господарських структур, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, та в яких не утворено наглядову раду, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 15.11.2019 № 1084-р (а.с. 55-60 т. 1) та наказу Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 27.12.2019 № 564 (а.с. 61-63 т. 1), ДП «Чернігівторф» належить до сфери управління Міністерства енергетики та захисту довкілля України. Також це підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 64-69 т. 1).

Отже, Міністерство енергетики та захисту довкілля України (правонаступником якого є Міністерство енергетики України) є уповноваженим органом управління Державного підприємства «Чернігівторф» в тому числі і щодо вирішення кадрових питань.

14.01.2020 на адресу Міністерства енергетики та захисту довкілля України надійшло подання Державного концерну «Укрторф» від 13.01.2020 №1/1-8, в якому останній, виходячи з необхідності підвищення ефективності управління ДП «Чернігівторф», покращення показників фінансово-економічної діяльності, оптимізації використання основних фондів, трудових, матеріальних, фінансових ресурсів підприємства, подає до призначення виконуючим обов`язки директора ДП «Чернігівторф» ОСОБА_2 » (а.с. 73-74 т. 1).

Як вбачається судом першої інстанції спростовано, твердження позивача щодо протиправного посилання відповідача у наказі від 20.01.2020 № 7-к/к на статтю 6 ЗУ «Про управління об`єктами державної власності» є помилковим, адже Міністерство енергетики та захисту довкілля України (правонаступник Міністерство енергетики України) є уповноваженим органом управління, а тому відповідно має всі повноваження визначені у статті 6 названого Закону.

Крім того, як встановлено судом, наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 29.10.2018 № 97-к/к, увільнено ОСОБА_1 від тимчасового виконання обов`язків директора ДП «Чернігівторф» та повернено до виконання своїх попередніх обов`язків на посаді заступника директора цього підприємства (а.с. 71 т. 1), таким чином є спростованими доводи апеляційної скарги, що будь-яких наказів про звільнення з займаної посади або переведення на іншу посаду чи роботу не видавалось.

Встановлено, та не спростовано сторонами, що не було дотримано порядку призначення керівника відповідно до ЗУ «Про управляння об`єктами державної власності», процедура призначення виконуючого обов`язки відбувалася у порядку звичайних трудових (контрактних) правовідносин, а не у рамках реалізації Міністерством, який здійснює управління об`єктами державної власності, на основі спеціального законодавства, владних функцій щодо організаційно-кадрового забезпечення ефективного функціонування державного сектору економіки.

Як вбачається, позивач виконував обов`язки директора державного підприємства та не був призначений у встановленому законом порядку на посаду директора, тому його увільнення від виконання обов`язків мало місце з урахуванням змісту наказу про призначення на посаду виконуючого обов`язки директора.

Отже, є необґрунтованими та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги щодо призначення особи на посаду виконуючого обов`язки директора особи, яка не працює на підприємстві, не пройшла відповідного конкурсного відбору, як і посилання, що відповідач не запропонував позивачу вакантні посади на підприємстві, оскільки після призначення 21.02.2020 виконуючим обов`язків директора ДП «Чернігівторф» ОСОБА_2 , позивач перебував на посаді заступника директора підприємства.

Судом першої інстанції, дана правова оцінка доводам позивача, що на керівній посаді ДП «Чернігівторф» фактично перебуває дві особи, які мають право підпису, оскільки виконуючим обов`язки директора ДП «Чернігівторф» уповноваженим органом призначено лише одну особу, а саме ОСОБА_2 , оскільки відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ДП «Чернігівторф» є лише одна особа, а саме виконуючий обов`язки директора ОСОБА_2 , отже тотожні доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Виходячи з наведених норм, та враховуючи встановлені обставини, за відсутності інших кадрових рішень щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що твердження позивача про недотримання відповідачем вимог статті 32 Кодексу законів про працю України в частині обов`язкової згоди працівника при переведенні на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, за винятком випадків передбачених у статті 33 КЗпП України, є необґрунтованими.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, суд першої інстанції враховуючи, що належних та допустимих доказів на підтвердження порушення трудових прав позивача не надано і під час повернення до виконання своїх обов`язків за посадою, оскільки не відбувалось припинення трудових відносин між підприємством та працівником.

Дана правова оцінка судом першої інстанції і посиланням позивача на порушення вимог статті 252 КЗпП, а саме, що звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - не допускається протягом року, з часу завершення примирних процедур є недоречним, оскільки ОСОБА_1 не було звільнено з ДП «Чернігівторф» оспорюваним наказом.

Не спростовують правильних висновків суду першої інстанції і посилання, що Всеукраїнська незалежна профспілка «Трудящі», виконуючи свої обов"язки, передбачені діючим законодавством України, зокрема ст. 19-21 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», Статутом звернулась до Міненергетики, інших компетентних органів виконавчої влади в вимогою про припинення дій, які грубо порушують діюче законодавство України, оскільки звернення обґрунтовані саме не дотримання процедури призначення директора через конкурс, як це визначено законом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, суд першої інстанції мотивував відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), та прийшов до обґрунтованого висновку про не доведення порушення трудових прав позивача ОСОБА_1 з боку відповідача Міністерства енергетики України (яке є правонаступником Міністерства енергетики та захисту довкілля України) виданням наказу № 7-к/к від 20.01.2020 року «Про призначення виконуючого обов`язки державного підприємства «Чернігівторф» Слуценка Петра Олексійовича».

Отже, розглядаючи даний спір, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем, не доведено належними та допустимими доказами фактів на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду І інстанції перевірено в межах доводів апеляційної скарги і підстав для його скасування не встановлено.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування правильного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 27 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 04.02.2021.

Головуючий Судді: