03.02.2021 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 533/308/20
провадження № 2/533/7/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Лизенка А.В.,

за участю

секретаря судового засідання Пазій-Криворучко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Козельщина Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, яка заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому, з врахуванням уточнення позовних вимог (а.с.88-91), просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 68848,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 01.02.2018 року в с.Недогарки, Кременчуцького району Полтавської області, за участю відповідача, який керував автомобілем МАЗ номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепом НОМЕР_2 , та громадянина ОСОБА_3 , який керував автомобілем Мерседес Бенц Віто, номерний знак НОМЕР_3 , автомобілю Спринтер, номерний знак НОМЕР_4 , який належить позивачу, завдано механічні пошкодження, сума матеріальної шкоди складає 68848,94 грн.

В результаті дорожньо-транспортної події відповідача притягнуто до відповідальності за адміністративне правопорушення.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_3 закрите постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.09.2019 року у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, однак з експертного висновку вбачається, що дорожньо-транспортної пригоди можливо було уникнути, якщо дії ОСОБА_2 відповідали низці вимог правил дорожнього руху.

Ухвалою суду від 01.07.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с.93, 94).

28.08.2020 року судом отримано відзив відповідача, з якого вбачається, що позовні вимоги він не визнає, оскільки, по-перше, його не визнано винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, по-друге, притягнення його до адміністративної відповідальності за п.1 ст.121 КУпАП (в темну пору доби не горіли лампи задніх габаритів) не свідчить про його винуватість у дорожньо-транспортній пригоді, по-третє, висновок експерта у справі ОСОБА_3 є лише припущенням, по-четверте, позивач не звернувся до страхової компанії у встановлений законом строк за страховим відшкодуванням (а.с.117-119).

Ухвалою суду від 28.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті (а.с.127, 128)..

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Справу розглянуто в порядку загального позовного провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Позивач є власником мікроавтобуса DODGE SPRINTER номерний знак НОМЕР_5 (а.с.41).

Сторонами в заявах по суті справи (позов, відзив) визнається, що 01.02.2018 року в с.Недогарки, Кременчуцького району Полтавської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю:

- автомобіля DODGE SPRINTER номерний знак НОМЕР_5 , який належить позивачу;

- автомобіля МАЗ номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа НОМЕР_2 , під керуванням відповідача;

- автомобіля Мерседес Бенц Віто, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням громадянина ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, суд вважає встановленими дату, місце дорожньо-транспортної пригоди, склад часників.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано жодного доказу обставин дорожньо-транспортної пригоди (протокол про адміністративне правопорушення, схема місця дорожньо-транспортної пригоди, опис пошкоджень, складені відповідно до розділу XI Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07.11.2015 року, або інші письмові докази, експертні висновки, покази свідків).

Клопотань про витребування таких доказів, заяв про допит свідків, призначення експертиз до суду не надходило.

Таким чином, на думку суду, позивачем не доведено фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі, пошкодження автомобіля позивача внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Суд відхиляє як доказ обставин дорожньо-транспортної пригоди, постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.09.2021 року по справі №536/185/18-п (а.с.37), оскільки відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Дана справа стосувалась вирішення питання про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП в діях громадянина ОСОБА_3 , провадження у справі закрито.

Так як, вказана справа не стосувалась відповідача, то встановлені судом факти не є обов`язковими при розгляді даної справи.

Суд також відхиляє як доказ винуватості відповідача висновок судової автотехнічної експертизи (а.с.11-36), оскільки, як зазначено вище, він складений в іншій справі, яка стосувалась оцінки дій громадянина ОСОБА_3 , а відповідач не приймав в ній участі, в тому числі, не залучався до проведення експертизи.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому суд відхиляє як достатній доказ обставин дорожньо-транспортної пригоди та винуватість відповідача постанову поліцейського СРПП №4 Кременчуцького РВП від 01.02.2018 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП у зв`язку із тим, що на автомобілі МАЗ не горіли лампи задніх габаритних ліхтарів, оскільки зазначені в постанові обставини не можуть свідчити про необхідний причинний зв`язок порушення із дорожньо-транспортною пригодою.

Таким чином, вина відповідача у завданні шкоди не доведена позивачем.

Крім цього, згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як вбачається з листа ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТАС» від 23.01.2020 року цивільно-правова відповідальність відповідача станом на день дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в даній компанії (а.с.38).

Відповідно до висновків про правильне застосування норм права, які викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (п.71-73).

Як вбачається з вищевказаного листа ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ТАС» від 23.01.2020 року, позивач звернулась із заявою про страхове відшкодування лише 06.12.2019 року, тобто після спливу одного року і моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, наслідком чого стала втрата права на страхове відшкодування відповідно до п.37.1.4 ст.37 Закону.

Таким чином, на думку суду, позивач в будь-якому разі втратив право вимагати відшкодування шкоди від позивача в частині відшкодування шкоди, яка охоплювалась лімітом відповідальності страховика.

Суд не надає оцінки розміру страхового ліміту страховика, витрат, які не охоплюються страховим відшкодуванням (франшиза та інше) у зв`язку із відсутністю відповідних доказів з боку позивача та у зв`язку із тим, що, як зазначено вище, позивачем взагалі не доведено винуватість відповідача у скоєні дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, позов не підлягає задоволенню як недоведений та необгрунтований.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.258 - 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, яка заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання через Козельщинський районний суд Полтавської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Лизенко

Повний текст рішення складено

та підписано 03.02.2021