Справа № 158/3101/20
Провадження № 2/0158/101/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Сіліч Ю.Л.,

за участю секретаря судового засідання - Оніщук Н.Є.,

представника позивача - Мукомел Л.А. ,

представника відповідача - Нагурного Є.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ківерці, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства та виключення батька з актового запису про народження дитини, -

В С Т А Н О В И В

Адвокатеса Мукомел Л. А. в інтересах позивача ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про виключення відомостей про батьківство ОСОБА_2 з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2006 року перебували у шлюбі, в якому у них народились діти - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Остання була зареєстрована у виконавчому комітеті Жорнищенської сільської ради Ківерцівського району Волинської області за актовим записом №1; батьком записано позивача - ОСОБА_2 , оскільки на той момент вони перебували в офіційному шлюбі.

Однак, враховуючи, що з 2009 року подружжя проживало окремо один від одного, будь-які стосунки, у тому числі інтимні між ними були відсутні, у нього виникли сумніви відносно батьківства ОСОБА_4 , 2011 року народження, що й стало причиною звернення із вказаним позовом до суду, оспорювання батьківства та виключення відомостей із актового запису щодо його батьківства ОСОБА_4 .

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 грудня 2020 року відкрито провадження по даній справі, призначено судове засідання (а.с.13).

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 лютого 2021 року за клопотанням представника позивача призначена судово генетично-молекулярна експертиза для спростування батьківства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по відношенню до дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Копію даної ухвали відповідачка ОСОБА_3 отримала (а.с. 49). Окрім цього, при винесенні вказаної ухвали сторонам було роз`яснено положення ст.109 ЦПК України.

01 квітня 2021 року на адресу Ківерцівського районного суду Волинської області надійшла відповідь Медико - генетичного центу «МАМА-ПАПА» за підписом директора щодо залишення без виконання ухвали суду з підстав невідібрання зразків у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки останні до експертної установи не з`явились, про причини неявки не повідомили (а.с.54).

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 квітня 2021 року відновлено провадженні у справі, призначено судове засідання.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 квітня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні від 03.06.2021 року судом у представника відповідача було з`ясовано причину неявки його довірительки до експертної установи. Адвокат повідомив, що ОСОБА_3 не прибула на відібрання біологічних зразків до експертної установи, оскільки не мала відповідних коштів на поїздку до м. Києва.

Водночас, представник відповідача надав суду пояснення, що позов ними визнається частково - в частині виключення відомостей з актового запису щодо батьківства ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_4 , однак заперечується в частині оспорювання батьківства. Свою позицію обґрунтовує тим, що для дитини може бути стресовим встановлення такого факту ( батьківства). Окрім того, висловив свою позицію щодо судових витрат: оскільки позов стороною позивача визнано частково, вважає за можливе розподіл судових витрат здійснити навпіл.

Представник позивача - адвокатеса Мукомел Л.А. позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила його задовільнити.

Заслухавши представника позивача, яка позов підтримала та просила його задовільнити, представника відповідача, який позов визнав в частині виключення запису ідомостей про батьківство, однак заперечив щодо оспорювання факту біологічного батьківства ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Частина 1 ст. 44 ЦПК України регламентує, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності є складовою частиною конституційного принципу верховенства права.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, враховуючи строки розгляду справи, відсутність будь-яких клопотань відповідача, враховуючи висловлену позицію сторін за позовом та пояснення представника відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів, які містяться в матеріалах справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.

Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу.

Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; в) відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться перед органом судової влади, а не перед сторонами процесу проте жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь у справі, направлене на те, що умисне зловживанням правами перешкоджає досягненню органом судової влади вказаних завдань.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як визначено ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Положеннями ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 121 якого встановлює, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122 та 125 Сімейного кодексу України.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 133 Сімейного кодексу України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Відповідно до приписів ст. 136 СК України - особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч. 1 ст. 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Згідно із п.п. 10,11 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України). Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини, суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому, відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 - підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Згідно п. 14 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» стягнення за рішенням суду з особи, записаної батьком або матір`ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про них як батька або матері з актового запису про народження цієї дитини. Задоволення судом зазначених вимог може бути підставою для перегляду рішення про стягнення аліментів у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 25 червня 2006 року, який був зареєстрований Жорнищенською сільською радою Ківерцівського району Волинської області за актовим записом №13 (а.с.6).

Відповідно до рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 березня 2012 року, шлюб між сторонами розірвано, що не оспорюється сторонами (а.с.8).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08 серпня 2020 року, ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 ; дані про батька - ОСОБА_2 , матері - ОСОБА_3 (а.с.7).

Звертаючись із позовом до суду, позивач вказував, що його батьківство щодо ОСОБА_4 не може бути ймовірним, оскільки, хоча вони й перебували на момент народження дитини в офіційному шлюбі, однак разом не проживали з 2009 року; стосунків, в тому числі інтимних - не мали. Оскільки сумніви є вагомими, представник позивача від імені його довірителя в судовому засіданні задля встановлення факту відсутності спорідненості заявила клопотання про проведення експертизи; позивач зобов`язався оплатити витрати на її проведення.

Згідно з п. 4 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до положення частини п`ятої ст. 12 ЦПК України, суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Таким чином, доводити відсутність кровного споріднення з дитиною чоловік може будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз.

Матеріалами справи доводиться, що за клопотанням представника позивача у даній цивільній справі ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 лютого 2021 року призначалась судова молекулярно-генетична експертиза з відібранням зразків біологічного матеріалу у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 для спростування батьківства за заявою позивача (а.с.45-46).

Ухвала суду про призначення експертизи та клопотання про явку для відібрання зразків біологічного матеріалу для проведення експертизи відповідачем та її представником були отримані, про що свідчать матеріали справи (а.с.48-49,55).

Сторонам було роз`яснено наслідки ухилення від участі в експертизі згідно вимог ст.109 ЦПК України, що вказано в ухвалі про призначення експертизи. Окрім того, в судовому засіданні від 03.06.2021 року представник відповідача підтвердив, що він особисто роз`яснював своїй довірительці наслідки ухилення від проведення експертизи, що свідчить про те, що відповідач була усвідомлена про свої процесуальні обов`язки.

Однак, відповідач ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_4 не з`явилась до експертної установи, будучи повідомленою про дату та час явки до відділу біологічних досліджень для відібрання зразків. Окрім того, у телефонному режимі за вихідним дзвінком експертної установи, без пояснення причин, повідомила, що на здачу зразків з дитиною не приїде (а.с.54).

При цьому, позивач, відповідно до відповіді експертної установи, у визначену дату з`явився, пройшов ідентифікацію і фотофіксацію, надав біологічний матеріал для експертного дослідження (а.с.54).

Таким чином, судова молекулярно-генетична експертиза, яка призначалась ухвалою суду, не проведена у зв`язку із відсутністю біологічних зразків дитини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумнів щодо їх правильності.

За положеннями ст.109 ЦПК у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. У разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи.

Враховуючи, що предметом позову є невизнання батьківства, виключення запису як батька з актового запису про народження дитини, привід відповідача на проведення судово-генетичної експертизи в даному випадку не допускається і тому підлягає застосуванню вимоги ст.109 ЦПК України, а саме визнання факту того для чого була експерта призначена, того, що позивач ОСОБА_2 не є батьком ОСОБА_4 2011 року народження.

Отже, суд вважає безспірним той факт, що відповідач ухиляється від проведення експертизи, і встановлює за наслідками ст.109 ЦПК України факт того, що позивач не є біологічним батьком відносно дитини ОСОБА_4 , 2011 року народження.

Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного відповідачем та її представником під час розгляду справи суду надано не було.

При цьому суд зауважує, що відповідач, маючи можливість надати докази, не скористалась своїм процесуальним правом прийняти участь у проведенні експертизи з метою підтвердження факту батьківства позивача, а навпаки, нівелюючи нормами ЦПК, категорично заперечуючи те, що позивач не є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , не заперечила виключення з актового запису відомостей щодо нього, як батька дитини.

Нез`явлення відповідачки разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи без поважних причин свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про оспорювання батьківства.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 277/836/16-ц (провадження № 61-48029св18).

Таким чином, з позову ОСОБА_2 та досліджених доказів в їх сукупності, з застосуванням вимог ст. 109 ЦПК України, а саме визнання факту того, що позивач не є біологічним батьком ОСОБА_4 , 2011 року народження, оскільки суд визнає, що відповідач ОСОБА_3 ухилилась від проведення експертизи, яка була призначена для спростування факту батьківства і суд визнає факт, для з`ясування якого була експертиза призначена, а саме, що позивач не є батьком дитини і відповідачем не спростовані доводи позивача будь-якими іншими доказами, задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, виключивши відомості про батьківство ОСОБА_2 з актового запису № 1 від 01.02.2011 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного виконавчим комітетом Жорнищенської сільської ради Ківерцівського району Волинської області.

У відповідності зі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 840 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про батьківство - задовольнити.

Виключити з актового запису № 1 від 01 лютого 2011 року, складеного виконавчим комітетом Жорнищенської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як про батька дитини.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Представник позивача - Мукомел Людмила Андріївна , адреса здійснення адвокатської діяльності: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача - Нагурний Євгеній Петрович , адреса здійснення адвокатської діяльності: проспект Волі, офіс 76, м. Луцьк Волинської області.

Повний текст рішення складений 11.06.2021 року.

Суддя Ківерцівського районного суду Ю.Л. Сіліч