Справа №198/136/21
Провадження №2/0198/135/21
11.06.2021 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Малого В.Г., представника позивача адвоката Ільченко І.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в смт Юр`ївка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Юр`ївської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Юр`ївської селищної ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про припинення права власності на житловий будинок,
Юр`ївська селищна рада Дніпропетровської області звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про припинення права власності на житловий будинок.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в комунальній власності Юр`ївської об`єднаної територіальної громади перебуває земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
За відомостями інвентаризаційної справи КП «Павлоградське МБТІ» на вказаній земельній ділянці значиться розташованим житловий будинок загальною площею 41,2 кв.м, який на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого виконкомом Юр`ївської селищної ради Павлоградського району 26.06.1965, належить на праві власності ОСОБА_1 .
Проведеним обстеженням земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що належний відповідачці житловий будинок фактично через фізичний знос зруйнований, а на його місці відсутні будь-які конструкції та фундамент.
Наявність права власності ОСОБА_1 на житловий будинок де-юре перешкоджає органу місцевого самоврядування в повному обсязі реалізувати право комунальної власності на земельну ділянку, не якій був розміщений об`єкт нерухомості, оскільки земля не вважається вільною від прав третіх осіб.
На підставі викладеного та керуючись статтею 349 ЦК України Юр`ївська селищна рада просить припинити право власності ОСОБА_1 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 29.04.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою від 04.06.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Представник позивача адвокат Ільченко І.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.
Крім того, судом направлено за останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання відповідачки копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позову, а також судові повістки про виклик до суду. Однак, вказана поштова кореспонденція повернулась на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 55, 58-59).
Оскільки ОСОБА_1 в жодне судове засідання не з`явилась, на виконання вимог ст. 128 ЦПК України про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов не подавала, зі згоди позивача та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, в поданій на адресу суду заяві підтримала заявлені позовні вимоги, просила розглянути справу за її відсутності.
Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, заслухавши пояснення представника позивача та допитавши свідків, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що на земельній ділянці комунальної форми власності з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (до перейменування вулиць та зміни нумерації домоволодінь АДРЕСА_2 ), за відомостями КП «Павлоградське МБТІ» розташований житловий будинок загальною площею 41,2 кв.м, який на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого виконкомом Юр`ївської селищної ради Павлоградського району 26.06.1965, належить на праві власності ОСОБА_1 . Право власності на житловий будинок за відповідачкою не зареєстровано (а.с. 7-12, 14-16).
В свою чергу ОСОБА_1 , як виходить з вказаного договору купівлі-продажу, придбала нерухомість у членів колгоспного двору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Враховуючи, що права і обов`язки за договором купівлі-продажу житлового будинку виникли до набрання чинності ЦК України, в редакції 2004 року, до таких правовідносин підлягають застосовуванню положення Цивільного кодексу УРСР від 1963 року.
Відповідно до ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР договір вважався укладеним, коли між сторонами в потрібній в належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами, а право власності у набувача майна за договором виникало з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
Отже, хоча відповідачка і не зареєструвала право власності на нерухоме майно, однак фактично з моменту укладення договору та передачі будинку у продавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності припинилось, а у ОСОБА_1 , відповідно, виникли правомочності власника.
Згідно з актом обстеження вказаної земельної ділянки від 20.04.2021 фактично на теперішній час житловий будинок загальною площею 41,2 кв.м зруйнований, а на його місці відсутні будь-які конструкції та фундамент (а.с. 17-22).
Допитані як свідки під час судового розгляду ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (мешканці житлових будинків, розташованих на сусідніх земельних ділянках) підтвердили, що належний ОСОБА_1 житловий будинок зруйнувався з плином часу через фізичний знос. Оскільки залишки житлового будинку та його руйнація поступово стали загрожувати життю та здоров`ю людей, сусіди спільними зусиллями вивезли з земельної ділянки старі будівельні конструкції.
У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, оскільки вони принесли присягу та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, а пояснення об`єктивно підтверджуються та не суперечать іншим зібраним у справі доказам і матеріалам справи.
Надаючи оцінку цим обставинам, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 321 ЦК України також закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, який означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом за умови попереднього та повного відшкодування вартості об`єктів права власності, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Разом з тим, власність не тільки наділяє правами, а й зобов`язує, зокрема, до належного її утримання власником (ст. 322 ЦК України).
Отже, законом встановлено презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна (або контроль за належним утриманням майна у випадку, якщо власник передав його в користування іншій особі). До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню власності може призвести до руйнування майна, що особливо актуально для об`єктів житлової нерухомості, а також створювати небезпеку для третіх осіб.
Крім того, власник несе ризик випадкового знищення або пошкодження майна, якщо інше не встановлено законом або договором.
Згідно з ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Перелік підстав припинення права власності передбачений статтею 346 ЦК України, яка серед іншого визначає, що право власності припиняється у разі знищення майна (пункт 4 частини 1).
Таке знищення може бути результатом дій (бездіяльності) власника або інших осіб. Зокрема, це може бути таке використання майна, в результаті якого воно повністю і назавжди втрачає свої властивості, індивідуальні ознаки тощо. Знищення майна може трапитися і незалежно від волі власника.
Згідно зі статтями 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.
До повноважень органів місцевого самоврядування підпунктом 10 пункту «б» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» віднесено облік об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.
Існування хоча і не зареєстрованого, але належного ОСОБА_1 на підставі правовстановлюючого документа права власності на знищений об`єкт нерухомості перешкоджає власнику земельної ділянки Юр`ївській селищній раді Дніпропетровської області в повному обсязі здійснювати відповідні правомочності, зокрема, використовувати землю для власних потреб або передати третім особам, особливо з огляду на її місце розташування серед житлового масиву приватних будинків.
Таким чином, на думку суду недбале ставлення відповідачки до долі належного їй майна порушує суспільний інтерес з належного утримання власником свого майна та запобігання створення небезпеки для оточуючих.
При цьому відповідачка втратила право власності на нерухоме майно з об`єктивних причин, які полягають у фізичному знищенні майна без доказів втручання сторонніх осіб. А оскільки відсутній об`єкт речового права житловий будинок, то відповідно відсутні і речово-правові відносини.
Враховуючи все викладене вище, суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення майнових прав позивача як власника земельної ділянки, на якій знаходиться знищений об`єкт нерухомого майна, а також порушення суспільного інтересу щодо належного утримання власником свого майна, що тягне за собою задоволення даного позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує клопотання представника позивача адвоката Ільченко І.В. про залишення за Юр`ївською селищною радою витрат зі сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
Позов Юр`ївської селищної об`єднаної територіальної громади в особі Юр`ївської селищної ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про припинення права власності на житловий будинок задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало їй на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого виконкомом Юр`ївської селищної ради Павлоградського району 26 червня 1965 року, у зв`язку зі знищенням об`єкта нерухомого майна.
Відомості про учасників справи:
- ОСОБА_1 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 )
- ОСОБА_2 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Повне судове рішення складено та підписано 11.06.2021.

Суддя І. О. Гайдар