КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6432/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

при секретарі - Лащевській Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Завод «Маяк» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Завод «Маяк» - Пархоменка Олега Івановича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року,

встановив:

у листопаді 2019 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив поновити його на роботі на посаді першого заступника генерального директора, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року справу було передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року було відкрито провадження по справі.

30.07.2020 ОСОБА_1 було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просив скасувати наказ № 203-к від 16.10.2019 про його звільнення з посади та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

11.01.2021 ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив закрити провадження по справі в частині вимог про поновлення на роботі. Протокольною ухвалою від 11.01.2021 провадження по справі в частині вказаних вимог було закрито.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року позов було задоволено: скасовано наказ № 203-к від 16.10.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника генерального директора АТ «Завод «Маяк», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 77 844 грн. 91 коп. Позовні вимоги про поновлення на роботі було залишено без розгляду. Стягнуто з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 840 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відмовити у стягнення середнього заробітку, в частині скасування наказу про звільнення залишити рішення без змін, позовні вимоги про поновлення на роботі залишити без розгляду, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з`явились в судове засідання: позивача - ОСОБА_1 та представника відповідача - ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що він працював у відповідача на посаді першого заступника генерального директора з 23.02.2018. Наказом №№2-3-к від 16.10.2019 його було звільнено з посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Оскільки наказ не відповідає вимогам КЗпП України, позивач просив його поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16.10.2019 по день поновлення на роботі.

30.07.2020 ОСОБА_1 подав заяву про уточнення позовних вимог на підставі ст. 49 ЦПК України, в якій просив скасувати наказ №203-к від 16.10.2019 та стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. До заяви було додано копію наказу №63-к від 08.05.2020, згідно якого ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду директора Департаменту координації регіональних підрозділів та підтримки робочих місць ДП «Інформаційні судові системи».

11.01.2020 ОСОБА_1 було подано заяву в судовому засіданні, в якій він просив закрити провадження по справі в частині вимоги про поновлення на роботі. Протокольною ухвалою від 11.01.2021 провадження по справі в частині вказаних вимог було закрито.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 р. позов було задоволено: скасовано наказ № 203-к від 16.10.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника генерального директора АТ «Завод «Маяк», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 77 844 грн. 91 коп. Позовні вимоги про поновлення на роботі було залишено без розгляду. Стягнуто з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про скасування наказу №203-к від 16.10.2019 сторонами по справі не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про вирішення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Ухвалюючи рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції посилався на положення ч. 2 ст. 235 КЗпП України, відповідно до якої при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як видно з матеріалів справи позивач працював у відповідача на посаді першого заступника генерального директора з 23.02.2018 по 16.10.2019. Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 30.07.2020, він не підтримував вимогу про поновлення на роботі та надав відомості про своє працевлаштування.

Однак суд першої інстанції зазначив в рішенні про задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не визначивши при цьому який період становить час вимушеного прогулу та наявність підстав для такого нарахування, пославшись в рішенні на довідку про розмір середньоденної заробітної плати в розмірі 929 грн. 91 коп.

При цьому на користь позивача було стягнуто не середній заробіток за час вимушеного прогулу після звільнення, а заборгованість по заробітній платі в розмірі 77 844 грн. 91 коп., яка існувала на день звільнення позивача, відповідно до наданої ним довідки від 02.02.2021.

Разом з тим, такої позовної вимоги позивач не заявляв. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Таким чином в задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити.

В апеляційній скарзі представник відповідача просив рішення суду першої інстанції залишити без змін в частині вирішення вимоги про скасування наказу №203-к від 16.10.2019 про звільнення позивача, а в частині вирішення позовних вимог про поновлення на роботі - залишити без розгляду.

Однак судом першої інстанції було зазначено в резолютивній частині про залишення без розгляду вказаної позовної вимоги, тому підстав для скасування рішення в цій частині немає.

Згідно положень чч. 1 та 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є, зокрема, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права, якщо це призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині вирішення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні цієї вимоги відмовити, а в іншій частині - залишити рішення без змін.

Керуючись стст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України,

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Завод «Маяк» - Пархоменка Олега Івановича задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року скасувати в частині вирішення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Завод «Маяк» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 08 червня 2021 року.

Головуючий

Судді