Ухвала

01 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 502/922/18

провадження № 61-1913св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 04 грудня 2018 року у складі судді Масленикова О. А. та постанову Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2019 рокуу складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Князюка О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вказувала, що з 10 вересня 2009 року за зазначеною вище адресою зареєстровано місце проживання сина позивача ОСОБА_3 та дружини останнього ОСОБА_2 .

Звертала увагу на те, що рішенням Кілійського районного суду Одеської області

від 17 грудня 2013 року шлюб між ОСОБА_3 та відповідачем в справі розірвано. При цьому, до розірвання шлюбу з сином позивача, відповідач змінила адресу фактичного місця проживання, проте не змінила адресу місця реєстрації.

Посилаючись на те, що відповідач з 2013 року фактично не проживає за адресою її місця реєстрації, у зв`язку із чим у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на відповідача, позивач просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 , що належить позивачу на праві приватної власності.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 04 грудня 2018 року

в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач має намір проживати в належному позивачу житловому будинку, в якому зареєстроване її місце проживання та місце проживання її неповнолітньої дитини, проте через неприязні стосунки та вчинення перешкод з боку позивача та колишнього чоловіка відповідача

ОСОБА_3 , відповідач позбавлена можливості проживати в спірному житловому приміщенні. Посилаючись на наведене, суд першої інстанції зробив висновок, що відповідач не проживає в спірному житловому будинку з поважних причин, а тому підстави для задоволення позову ОСОБА_1 на підставі частини другої статті

405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відсутні. Судом першої інстанції також зазначено, що позивачем не надано доказів порушення її прав відповідачем внаслідок наявного у неї права користування спірним житловим будинком, в зв`язку з чим позов також не може бути задоволений з наведених вище обставин.

Постановою Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Колегія суддів апеляційного суду погодилась з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення її прав як власника нерухомого майна відповідачем або можливість такого порушення в майбутньому, з урахуванням того, що іншого житлового приміщення у відповідача немає. При цьому, за адресою належного позивачу житлового будинку зареєстрований також малолітній син ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з яким відповідач через неприязні стосунки з колишнім чоловіком та свекрухою, виїхала до іншого житлового приміщення. Таким чином, встановивши, що позивач має намір проживати з дитиною за місцем їх реєстрації, проте позивач змінили замки на вхідних дверях та чинить перешкоди в користування відповідачем спірним житловим приміщенням, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, що відповідач не проживає за місцем її реєстрації з поважних причин.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У січні 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 04 грудня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 10 грудня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені вище судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що вона не отримувала відзиви відповідача на її позовну заяву та апеляційну скаргу, чим фактично була позбавлена можливості надати свої пояснення на обставини, викладені в зазначених вище процесуальних заявах відповідача.

Звертає увагу на недоведеність відповідачем поважності причин її тривалого не проживання за місцем реєстрації. На думку заявника, ОСОБА_2 також не надано доказів того, що позивач чинить їй перешкоди в користуванні спірним житловим будинком.

Вважає помилковими висновки судів щодо вселення відповідача до спірного житлового будинку як члена сім`ї позивача. Стверджує, що позивач ніколи не була членом сім`ї відповідача, остання вселена до належного позивачу будинку як дружина сина позивача, проте сторони в справі не були пов`язані спільним побутом, оскільки позивач проживає за іншою адресою.

Вказує на те, що до відзиву на апеляційну скаргу, який прийнятий апеляційний судом без підтвердження направлення копії відзиву на адресу позивача, відповідач додала акт, складений 18 вересня 2019 року депутатом Кілійської міської ради Одеської області ОСОБА_4., в якому містяться неправдива інформація. Через неповідомлення позивача про поданий відзив на апеляційну скаргу, позивач була позбавлена можливості спростувати вказану в акті інформацію, шляхом подання клопотань про допит ОСОБА_4 , яким складено акт, а також свідків, які його підписували.

Наполягає, що через тривале не проживання відповідача за адресою її місця реєстрації без поважних причин, позивач сплачує грошові кошти за надмірно нараховані комунальні послуги та позбавлена можливості оформити субсидію, у зв`язку із чим вважає помилковими висновки судів про недоведеність позивачем факту порушення її прав відмовою відповідача добровільно знятись з реєстрації місця проживання в належному позивачу житловому будинку.

Відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 від інших учасників справи до Верховного суду не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції

У січні 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 передано судді-доповідачу

Сердюку В. В.

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 04 грудня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 10 грудня 2019 року, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

У березні 2020 року матеріали справи № 502/922/18 надійшли до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 вересня 2020 року справу призначено судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у січні 2020 року, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України(в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 04 грудня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 10 лютого 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик