СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. №759/18296/19

пр. №2/759/480/21

26 травня 2021 року

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Горбенко Н.О., за участі секретаря - Савіцькій Л.Д., за участі представника позивача - адвоката Кравченко Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними та стягнення авансового платежу,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними та стягнення авансового платежу, в якій просить визнати недійсними попередні договори: купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення забезпечений завдатком №13/03/18 від 13.03.2018 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; купівлі - продажу майнових прав на квартиру забезпечений завдатком №13/03/18 від 13.03.2018 року, укладений між Прайс Кейн та ОСОБА_2 , також стягнути з відповідача на свою користь суму авансу за недійсними попередніми договорами, на загальну суму в розмірі 259 246, 00 грн., яка складається: 129 623,00 грн., що становить за курсом НБУ - 5000 (п`ять тисяч дол. США) на дату укладення попереднього договору №13/03/18 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення забезпечений завдатком від 13.03.2018 року; 129 623,00 грн., що становить за курсом НБУ - 5000 (п`ять тисяч дол. США) на дату укладення попереднього договору №13/03/18 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення забезпечений завдатком від 13.03.2018 року та покласти на відповідача судові витрати в сумі 2592,47 грн. Позивач обґрунтовує свої позові вимоги тим, що 13 березня 2018 року, між Прайс Кейн та ОСОБА_2 укладено попередній договір № 13/03/18 від 13.03.2018 року купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення забезпечений завдатком (договір №1) та попередній договір № 13/03/18 від 13.03.2018 року купівлі-продажу майнових прав на квартиру забезпечений завдатком (договір №2). Відповідно до умов договору № 1 зазначено, що об`єктом нерухомості є нежитлове приміщення, секція Д, будівельний номер - 59, фактичний номер - 59, поверх - 15, проектна загальна площа, кв.м. - 80,8, фактична загальна площа, кв.м. - 80,8. Термін укладення основного договору є 30.09.2018 року. Загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості - орієнтовно становить - 1 050 400,00 грн., що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладення цього Договору становить - 40 524,69 доларів США. Відповідно до п. 2.1., позивачем 13.03.2018 року при підписанні даного договору було сплачено суму завдатку відповідачу за нежитлове приміщення у розмірі 129 623,00 грн., що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору становить - 5000,00 (п`ять тисяч) доларів США. Відповідно до умов договору № 2 зазначено, що об`єктом нерухомості є нежитлове приміщення, секція Д, будівельний номер - 55, фактичний номер - 55, поверх - 14, тип планування - 2 Д*, кількість кімнат - 2, проектна загальна площа, кв.м. - 79,9, фактична загальна площа, кв.м. - 79,9, проектна житлова площа кв.м. - 42,865. Термін укладення основного договору є 30.09.2018 року. Загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості - орієнтовно становить - 1 191 950,00 грн., що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладення цього Договору становить - 45 967,99 доларів США. Відповідно до п. 2.1., позивачем 13.03.2018 року при підписанні даного договору було сплачено суму завдатку відповідачу за нежитлове приміщення у розмірі 129 623,00 грн., що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору становить - 5000,00 (п`ять тисяч) доларів США. На підставі чого позивачем було сплачено відповідачу в розмірі - 259 246,00 грн. (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч двісті сорок шість гривень) 00 копійок за попередніми договори № 1 та № 2, за нежитлове приміщення та квартиру, в момент підписання цих договорів, а саме 13 березня 2018 року, відповідно до п. 2.1 цих договорів. При підписанні попередніх договорів № 1 та № 2 відповідачем було повідомлено позивача, що нежитлове приміщення та квартира, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, в даних попередніх договорах № 1 та № 2, реквізити по місцезнаходженню об`єктів, виявились відсутніми. Внаслідок чого, проаналізувавши умови договорів, позивачем було повідомлено представника відповідача в липні 2018 року, що позивач не зможе сплачувати грошові кошти, за дані об`єкти нерухомості, які є відсутні. В усній формі, більше одного року, позивач звертався до відповідача з вимогами про повернення грошових коштів, які були сплаченні, однак відповіді не надходило. Позивачем 01 серпня 2019 року було письмово направлено відповідачу вимога про повернення сплачених грошей, проте відповіді від відповідача не надходило та не повернуті сплачені гроші. У зв`язку з чим позивач вимушуй звернутися до суду із вказаним позовом про визнання правочинів недійсними та стягнення авансового платежу.

15.12.2019 року відповідачем ОСОБА_2 було подано до суду відзив, згідно якого вона повному обсязі позов не визнала, заперечуючи проти доводів та аргументів позивача, посиланнями на відмову від укладення договору купівлі-продажу квартири саме позивача, оскільки пунктом 6.2 Договору №1 встановлено, що Договір набуває чинності після його підписання та з дня зарахування на поточний рахунок відповідача завдатку. Аналогічні умови передбачені і п.6.2 Договору №2, крім того позивач не надав жодних розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді, що підтверджують таке перерахування чи передачу завдатку, тому вважає, що обставини, викладені в позові не відповідають фактичним обставинам справи, на підставі чого відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав та наданих доказів.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомляся належним чином, причини не явки суду не відомі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши відзив, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про відмову в позові в межах заявлених вимог за ст. 13 ЦПК України, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин і відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір №1 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення забезпечений завдатком №13/03/18 від 13.03.2018 року, та Договір №2 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення забезпечений завдатком №13/03/18 від 13.03.2018 року. Дані договори підписані сторонами, у нотаріальному порядку договори не завірені.

Факт укладення таких договорів відповідачем не заперечується.

Відповідно до п.1.1 та 1.2 Договору №1 та Договору №2 предметом договорів є майнові права на нежитлове приміщення, Позивач та відповідач зобов`язуються у майбутньому укласти договір на купівлю-продаж майнових прав на житлове приміщення.

Відповідно п.2.1 Договору №1 та Договору №2 визначено обов`язок Позивача сплатити суму завдатку в момент підписання відповідно Договору №1 та Договору №2.

За умовами укладання сторонами основного Договору, сума завдатку обліковується як сплата покупцем частин від загальної вартості майнових прав.

У випадку невиконання або неналежного виконання Покупцем (позивачем у справі) своїх зобов`язань за цим договором та/або Основним Договором, покупець втрачає право вимагати повернення завдатку в повному обсязі. Сума завдатку не повертається.

Докази передачі будь-якої суми коштів за даними договорами матеріали справи не містять, будь-яких документів первинного характеру, які б підтверджували передачу позивачем відповідачу авансових внесків за Договором №1 та Договором №2 до позовної заяви не надано, протягом розгляду справи таких доказів також позивачем до суду не надано.

Крім того, у пункті 3.4 Договорів встановлено зобов`язання позивача як покупця сплатити суму завдатку у строк та на умовах, визначених Договором.

П.6.9 Договорів визначено, що договори є змішаними та містять елементи попереднього договору та договору завдатку.

П.6.10 Договорів визначено, що сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов Договору й жодна з них не буде посилатися у майбутньому після укладення цього договору на недосягнення згоди щодо істотних умов Договору, як підставу для визнання його неукладеним або недійсним.

Доводи представника позивача про факт отримання відповідачем 13.03.2018 року грошових коштів в сумі 129 623, 00 грн., (що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладення договору) та 13.03.2018 року грошових коштів в сумі 129 623, 00 грн. (що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладення договору) та доводів того, що визначенням отримання грошових коштів є момент підписання договору, суд відхиляє через явну необґрунтованість, як такі, що спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами відсутності наявності будь-яких первинних документів, які б засвідчували факт передачі даних коштів.

Щодо відсутності зазначення інформації відносно реквізитів про поточний рахунок Відповідача, такі докази суд не бере до уваги, оскільки позивачем при підписанні договорів позивач погоджувався з ними, підписавши їх власноручно.

Таким чином, відповідачем не порушено вимоги попередніх договорів, але у передбачений цими договорами строк, тобто до 30.09.2018 року, сторони не уклали договору купівлі-продажу вказаної квартири внаслідок відсутності авансових внесків з боку саме позивача.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а його зміст згідно статті 628 цього Кодексу становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Виконання зобов`язання відповідно до частини першої статті 546 ЦК України може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Боржник видає кредиторові грошову суму або рухоме майно згідно статті 570 ЦК України завдатком на підтвердження виникнення зобов`язання у рахунок належних з нього за договором платежів і в забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Завдаток слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, будучи за висновками Верховного Суду, викладеними 07 липня 2020 року у постанові Великої Палати № 14-727цс19, способом платежу та одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання на відміну від авансу, якому не властива забезпечувальна функція, а тому аванс повертається, якщо основний договір не укладено через відмову від цього будь-якої зі сторін. Тобто, в судовій практиці стаття 570 ЦК України поширюється на ті випадки, коли договір вже було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання, через що для розв`язання цього переддоговірного спору не застосовується.

При цьому, для правильного врахування висновків Верховного Суду про ознаки завдатку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України для розв`язання цього спору істотне значення має окрема думка суддів Великої Палати Верховного Суду, висловлена у зазначеній справі № 296/10217/15-ц з приводу правових підстав повернення авансу за правилами ст. 1212 ЦК України, оскільки за попереднім договором не виникають обов`язки з основного договору, зокрема з попереднього договору купівлі-продажу не виникають обов`язки ані покупця сплатити покупну ціну, ані в продавця передати товар.

Згідно із частиною першою статті 627ЦК України відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Позивач Прайс Кейн погодився на умовах пункту 2.1 попередніх договорів сплатити ОСОБА_2 авансові внески в сумі 129623, 00 грн. за кожним договором у грошовому еквіваленті по 5000 доларів США. Доказів в підтвердження передачі готівкових коштів чи оплати коштів через будь-які рахунки в установах банку до суду не надав.

Згідно ст.76 ЦПК України д оказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України н алежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За наведених вище підстав, з урахуванням доводів позову, відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.141ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 258, 263-265, 268, 274 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними та стягнення авансового платежу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Н.О. Горбенко