Справа № 347/384/20
Провадження № 2/347/332/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Лазорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

За зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки припиненим, -

в с т а н о в и в:

АТ КБ ПриватБанк звернувся до суду із позовом доОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №IFWWGA00000015 від 12.04.2007р. ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 22609.84дол.США, терміном до 25.04.2017р. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в звязку з чим станом на 27.11.2019р. його заборгованість становить 14214.29дол.США, яка складається з 14214.29дол.США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 28728.74дол.США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2720,00 дол.США заборгованість по комісії за користування кредитом, 66991.72дол.США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В добровільному порядку відповідач не бажає погасити вказану суму заборгованості.

Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином позивач просить стягнути із бржника- відповідач в справі заборгованість за кредитним договором №IFWWGA00000015 від 12.04.2007р. в сумі 14214.29 дол.США, що складає 340 858, 67 грн (триста сорок тисяч вісімсот п`ятдесят вісім гривень 67 копійок) та 5112 (п`ять тисяч сто дванадцять ) грн. 88коп. оплаченого судового збору.

Вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 не визнає в задоволенні якого просить відмовити з підстав викладених в письмовому запереченні.

Відповідачем в справі ОСОБА_1 подано зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки припиненим, мотивуючи свої вимоги тим, що Банк реалізував свої права передбачені ст. 1050 ЦК України подавши до Косівського районного суду позовну заяву про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка зареєстрована в банку за № НОМЕР_1 від 11.10.2011 року.

Відповідно до заявлених вимог у позовній заяві та розрахунків Банку станом на 16.08.2011 року у Позичальника утворилась заборгованість за кредитними договорами з сумі 17 885,68 доларів США. Дану заборгованість стягнуто в повному обсязі рішенням Косівського районного суду від 29.08.2012 року по справі №0910/2-1185/2011.

Проте, в подальшому, Банк так і не реалізував свої права щодо виконання вищевказаного рішення суду. Також Банк не звертався до органів нотаріату про вчинення виконавчого напису нотаріуса на іпотечному договорі, також не реалізував право на : звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання у відповідності до статей 36-38 Закону України «Про іпотеку» та відповідно застереження в іпотечному договорі.

Окрім того Банк звертався до суду із вимогою про виселення Позичальника із іпотечного майна. Проте рішенням Косівського районного суду від 09.12.2014 року по справі №347/2525/14-ц в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» про виселення - відмовлено.

Позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_1 вважає, що у зв`язку з тим що Банк вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в новому порядку, строк позовної давності щодо повторного звернення до суду вже сплив, до органів нотаріату про вчинення виконавчого напису нотаріуса на іпотечному договорі Банк не звертався, не реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання у відповідності до статей 36-38 Закону України «Про іпотеку» та відповідно застереження в іпотечному договорі, в сукупності є фактом закінчення, терміну дії права відповідача (іпотекодавця), що складає предмет застави, що передбачає відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу» припинення іпотеки, яка є окремим видом застави та має наслідком звільнення відповідача від виконання зобов`язань як за кредитним договором, так і за договором іпотеки (застави).

Згідно з абзацом 2 ч.1 статті 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За таких обставин, Позивач за зустрічним позовом вважає, що іпотечний договір слід визнати припиненим.

Представник позивача відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» подав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, вимоги основного позову підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити, в задоволенні зустрічного позову просить відмовити.

Відповідач-позивач, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи по суті. Причинанеявки суду не відома.

Представник відповідача-позивача в справі ОСОБА_1 адвокат Курило В.Г. в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву із клопотанням про розгляд справи без участі відповідача та його представника.

Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що основний позов ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 вище вказаного кодексу визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання в строк встановлений договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що згідно укладеного договору №IFWWGA00000015 від 12.04.2007р. ОСОБА_1 отримав у АТ КБ ПриватБанк кредит у розмірі 22609.84дол.США, терміном до 25.04.2017р.

Згідно п.2.2. кредитного договору позичальник ОСОБА_1 зобов`язався використати кредит на цілі, зазначені в п.7.1 даного договору, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.7.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3., 3.1, 3.2 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Сплатити банку винагороду, згідно п.п. 7.1 та 6.2 даного договору та погасити кредит в порядку, сумах та строки, передбачені п.7.1 та п.2.3.3. цього договору.

Як вбачається з кредитного договору №IFWWGA00000015 від 12.04.2007р. в ньому узгоджений порядок проведення розрахунків між сторонами та відповідальність сторін за порушення будь-якого зобов`язання. Даний договір підписаний позичальником ОСОБА_1 , про що свідчить його особистий підпис в договорі та стверджує про те, що він повністю погодився з умовами даного кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач порушив умови кредитного договору, а згідно ст.ст.1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, банк неодноразово пред`являв претензії до позичальника ОСОБА_1 , щодо порушення умов договору, проте по даний час відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за договором, тобто не повернув кошти на виконання укладеного ним кредитного договору №IFWWGA00000015 від 12.04.2007р

Суд звертає увагу, що на задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» Косівським районним судом було прийнято рішення від 29.08.2012 року в справі 0910/2-1185/2011, яким судом визнано дійсним договір іпотеки б/н від 12.04.2007 року, укладений між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ІFWWGА00000015 від 12.04.2007 року в розмірі 17885 (сімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять), 68 доларів США, що за курсом 7,97 станом на 26.08.2011 року, згідно розпорядження НБУ складає 142575 (сто сорок дві тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) грн. 70 коп.: звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок загальною площею 183,1 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приват Банк`всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Відомості про виконання вказаного рішення суду в матеріалах справи відсутні, тобто на час розгляду по суті вказаної справи позивачем так і не реалізовано своє право на повернення коштів за умовами кредитного договору, що і стало приводом для звернення в суд із вказаним позовом.

ПАТ КБ «Приватбанк» вживаючи заходів до примусового виконання рішення суду від 29.08.2012 року звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про його виселення та усіх мешканців, які зареєстровані та проживають у предметі іпотеки за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатом судового розгляду Косівським районним судом було прийнято рішення суду від 09.12.2014 року, яким в позові ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення вирішено відмовити.

Таким чином боргові зобов`язання відповідачем виконані не були, а саме сума заборгованості на виконання умов кредитного договору не була ОСОБА_1 погашена а звернення стягнення на предмет іпотеки реалізовано не було.

В свою чергу суд звертає увагу, що відповідачем-позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 було подано на розгляд суду позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» третя особа на стороні позивача: ОСОБА_2 про захист прав споживача, визнання правочину недійсним. Рішенням Косівського районного суду від 04.09.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» третя особа на стороні позивача: ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору № IFWWGA00000015 від 12.04.2007 року, що укладений між Закритим Акціонерним товариством КБ «ПриватБанк», з одного боку та громадянином України ОСОБА_1 з іншого боку вирішено - відмовити.

А також позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 звертався в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" правонаступник Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", третя особа, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору: ОСОБА_2 про визнання недійсним застереження в договорі іпотеки про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку.

За результатом судового розгляду Косівським районним судом було прийнято рішення суду від 10.12.2018 року про задоволення позовних вимог. Однак таке рішення було переглянуто в апеляційному порядку та за результатом розгляду справи Івано-Франківським апеляційним судом прийнято постанову від 30.05.2019 року якою вирішено Рішення Косівського районного суду від 10.12.2018р. скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Таким чином суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , боржник за кредитним договором № IFWWGA00000015 від 12.04.2007 року, під різним приводом намагається уникнути виконання умов договору та погашення ним суми свого боргового зобов`язання перед позивачем.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах першій -третій статті 36 Закону України Про іпотеку в редакції Закону, чинній на час укладення договору іпотеки, зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Аналіз змісту статті 38 Закону України Про іпотеку свідчить, що звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), який передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника). Оскільки таке право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надається іпотекодавцем шляхом підписання відповідного договору.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 645/5280/16-ц (провадження № 61-155св17), ухваленій Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 липня 2018 року у справі № 372/977/16-ц (провадження № 61-30624св18).

За змістом п.14.9 договір підписаний іпотекодавцем добровільно - не під впливом тяжких обставин, загрози, примусу, насильства.

Дослідивши надані докази, судом встановлено, що іпотечний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

В іпотечному договорі міститься відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов`язань.

Сторони за оспорюваним ОСОБА_1 іпотечним договором обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і умови договору не суперечать Закону. Сторони передбачили, що позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, що не суперечить статті 36 Закону України Про іпотеку . Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи №754/17290/15-ц в Постанові від 04.04.2018 року.

Відповідно до представленого розрахунку АТ КБ ПриватБанк заборгованість відповідача станом на 27.11.2019р. становить 14214.29дол.США, яка складається з 14214.29дол.США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 28728.74дол.США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2720,00 дол.США заборгованість по комісії за користування кредитом, 66991.72дол.США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позивач за основним позовом вказує, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином позивач просить стягнути із боржника- відповідача в справі заборгованість за кредитним договором №IFWWGA00000015 від 12.04.2007р. в сумі 14214.29 дол.США, що складає 340 858, 67 грн (триста сорок тисяч вісімсот п`ятдесят вісім гривень 67 копійок) - основного боргу (тіла кредиту) , що і підлягає до задоволення.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином на користь позивача з відповідача слід стягнути оплачений судовий збір в розмірі 5112,88грн., що стверджується платіжним дорученням від 29.01.2020р. про сплату судового збору.

Суд звертає увагу, що відповідач позивач за зустрічним позовом обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що Банк вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в новому порядку, строк позовної давності щодо повторного звернення до суду вже сплив. Про застосування наслідків спливу строків позовної давності ОСОБА_1 подав письмову заяву.

Разом із тим задоволення позовних вимог у цій справі не призведене до подвійного стягнення за одним і тим же кредитним договором, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі

№ 361/7543/17 (провадження № 14-546цс19). Кредитор не може бути обмежений у виборі застосованого способу задоволення своїх вимог до боржника, в той час як контроль за недопустимістю подвійного стягнення заборгованості в межах своїх повноважень здійснює як державний (приватний) виконавець, так і суд в рамках судового контролю за виконанням судових рішень. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті , тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) предмет іпотеки. Тобто сторонами в судовому засіданні не надано суду доказів виконання рішення Косівського районного суду від 29.08.2012 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, що могло б бути наслідком припинення укладеного кредитного договору .

Згідно зі статтями 599-601, 604-609 ЦК України зобов`язання припиняються у разі: виконання, проведеного належним чином; за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги; за домовленістю сторін; внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає; смерті фізичної особи; ліквідації юридичної особи.

ОСОБА_1 не надано суду жодного належного письмового доказу в підтвердження факту припинення його зобов`язання на виконання умов укладеного ним кредитного договору від 12.04.2007 року.

Сплив позовної давності як підставу для припинення зобов`язання норми глави 50 Припинення зобов`язання ЦК України не передбачають.

Позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права, шляхом подання позовної заяви до суду.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалість: три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.І ст. 259 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно п. 5.1 кредитного договору (а.с.7-9) даний договір діє в обсязі виданих Позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором.

У звязку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Одночасно ст. 526 ЦК України наголошує нам, шо Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, Відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним Договором не виконав.

Таким чином в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки припиненим слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст.526, 530, 599, 572, 575, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити.

Стягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІДН НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 , на користь АТ КБ ПриватБанк, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги,50, , рах.№ НОМЕР_3 , МФО №305299 - заборгованість за кредитним договором №IFWWGA00000015 від 12.04.2007р. в сумі 14214.29 дол.США, що складає 340 858, 67 грн (триста сорок тисяч вісімсот п`ятдесят вісім гривень 67 копійок) та 5112 (п`ять тисяч сто дванадцять ) грн. 88коп. оплаченого судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки припиненим відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І. Крилюк