Справа № 932/1277/21
Провадження № 2/932/321/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.

при секретарі - Яковенко А.С.

за участі

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

11.02.2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , у якій позивач просить стягнути з ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 3000 грн., моральну шкоду у розмірі 3000 грн., витрати по оплаті юридичних послуг у розмірі 8680 грн., а також покласти на відповідача судові витрати по справі.

Позовні вимоги обгрунтовує наступним чином. В червні 2020 року він позичив ОСОБА_2 кошти у сумі 3000 грн. Кошти були перераховані на рахунок відповідача в АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_1 . З боку відповідача прохання про отримання позики було спонтанним, тому не була укладена письмова розписка. Однак умови надання позики були оговорені в електронному режимі. Згідно з домовленістю відповідач зобов`язався повернути кошти до 20.07.2020 року. Обумовлений між позивачем та відповідачем порядок надання та повернення позики є належним доказом, з якого вбачається факт отримання коштів у борг. Термін виконання зобов`язання відповідачем прострочений, однак борг відповідач не повернув. Оскільки відповідач ухиляється від повернення коштів, позивач змушений звернутись з позовом до суду. При цьому зазначає, що внаслідок порушення прав позивача на повернення коштів, змінився його звичний спосіб життя. Якщо раніше позивач міг займатися своїми справами, то тепер змушений витрачати свій час і сили на вирішення даної ситуації, а також будучи чесним і законослухняним громадянином, був змушений виступати в ролі прохача, чим грубо порушується людська гідність. Все це негативно позначається на його здоров`ї та самопочутті. Компенсацію моральної шкоди позивач оцінює у 3000 грн. За складання позовної заяви позивачем було сплачено 8680 грн. в касу юридичної компанії, які позивач вважає збитками завданими йому з вини відповідача та просить стягнути.

Ухвалою суду від 04.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Пояснення надав аналогічні тексту позовної заяви.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Правом на подання відзиву не скористався.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що в червні 2020 року він позичив ОСОБА_2 кошти у сумі 3000 грн., які були перераховані на рахунок відповідача в АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_1 . Позику відповідач відмовляється повертати позивачу.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано платіжне доручення від 06.06.2020 року № ЕСМ_З24А394149538С59600, згідно якого на рахунок № НОМЕР_1 були перераховані кошти у розмірі 3000 грн. Також, на підтвердження прохання відповідача про надання позики, а також відмову у поверненні коштів позивачем надано скріншоти переписки з мобільного телефону.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов (відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 621/2725/17, від 03 квітня 2020 року у справі № 561/910/18).

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами цивільної справи, між позивачем та відповідачем письмовий договір позики не укладався. Доказів того, що 06.06.2020 року згідно платіжного доручення № ЕСМ_З24А394149538С59600 кошти у сумі 3000 грн. були перераховані на рахунок, який належить відповідачу, позивачем не надано. У платіжному дорученні відсутня інформація про власника рахунку на який перераховані кошти, а у графі «призначення платежу» відсутні посилання на те, що кошти надаються у позику, натомість вказано «переказ власних коштів». Додані до позовної заяви скріншоти переписки не дають можливості суду достеменно пересвідчитись, що переписка велась саме з відповідачем.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на як івона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.

Відповідно до ст.ст. 77-78 ЦПК України, суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд, оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що вони не підтверджують факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат, понесених позивачем на сплату судового збору при поданні позову до суду, не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Повний текст рішення суду складено 08.06.2021 року.

Суддя В.В. Куцевол