УХВАЛА

Іменем України

03 лютого 2021 року Новогродівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Любчика О.В., за участю секретаря судового засідання Рудакової Т.Ю., державного виконавця Пахомової А.М., розглянувши подання старшого державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пахомової А.М. про примусове проникнення до житла,

встановив:

старший державний виконавець Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пахомова А.М., звернулась до суду з поданням про примусове проникнення до житла за адресою: АДРЕСА_1 , з метою звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , яке знаходиться за зазначеною адресою.

В обґрунтування подання вказала, що на виконанні у Покровському міськрайонному відділі знаходиться зведене виконавче провадження № 58696230 з примусового виконання виконавчого листа № 239/443/17, виданого 12.03.2018 Новогродівським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 72813,11 грн., та виконавчого листа № 2/239/92/2016, виданого 19.03.2016 Новогродівським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 607128,82 грн. 03.09.2019 заступником начальника Новогродівського МВ ДВС був здійснений вихід за адресою: АДРЕСА_1 . До вказаного приміщення боржник не допустив державного виконавця, мотивуючи тим, що будинок йому не належить, а належить його дочці. Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник Покровського міськрайонного відділу Пахомова А.А., підтримала подання, надала пояснення аналогічні викладеним у поданні.

За приписами ч. 2 ст. 439 ЦПК України, суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Суд, заслухавши державного виконавця, дослідивши матеріали справи, проходить до наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у Покровському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебувають виконавчі листи (зведене виконавче провадження № 58696230), видані Новогродівським міським судом Донецької області: № 239/3/16-ц від 29.03.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 344959 грн., за договором позики від 26.09.2014, 258719,62 грн. 5% від вищевказаної суми та судового збору у розмірі 3450,20 грн., всього 607128,82 грн.; №239/443/17 від 12.03.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 69133,25 грн., процентів за договором позики, 3000 грн. моральної шкоди, 679,86 грн. судового збору, а всього 72813,11 грн.

З копії акта державного виконавця від 03.09.2019 встановлено, що заступником начальника Новогродівського МВ ДВС був здійснений вихід за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 відмовився допустити державного виконавця до приміщення за адресою: АДРЕСА_1 для перевірки майнового стану.

Як вбачається з інформаційної довідки № 241340249 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 .

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , останній вказав, що він мешкає за адресою його реєстрації: АДРЕСА_3 . Житло за адресою: АДРЕСА_1 , є власністю його дочки ОСОБА_3 . Майно, яке йому належить знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

З копії листа № 17.18-49560 від 28.12.2020 встановлено, що загальна сума утриманих коштів з пенсії боржника ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 58696230 станом на 01.01.2021 становить 47839,80 грн.

Згідно з положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Як зазначено у статті 30 Конституції України, статті 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи інше володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Частиною першою статті 439 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника чи іншої особи у якої знаходиться майно боржника для проведення опису й арешту такого майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Таку правову позицію викладено Верховним Судом України в постанові від 12 березня 2020 року у справі за № 757/41727/19-ц.

Як вбачається з письмових пояснень боржника ОСОБА_1 , ним заперечується факт постійного проживання у вказаному житлі та знаходження у цьому житлі його майна. Державним виконавцем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які підтверджують знаходження майна боржника за адресою житла іншої особи, до якого державний виконавець хоче здійснити примусове проникнення.

Також суд звертає увагу, що акт державного виконавця про вихід за адресою зазначеного житла складений іншим органом державної виконавчої служби 03.09.2019, тобто більше року до дати звернення державного виконавця з поданням до суду. Разом з тим, державним виконавцем не надано доказів та взагалі не зазначено про конкретні дії державного виконавця протягом вказаного періоду щодо встановлення місцезнаходження майна боржника ОСОБА_1 , та факту перешкоджання боржником державному виконавцю потрапити до приміщення боржника чи іншої особи у якої знаходиться майно боржника для проведення опису й арешту такого майна.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи державним виконавцем в межах зведеного виконавчого провадження № 58696230 було звернуто стягнення на пенсію боржника ОСОБА_1 , з якої на даний час утримуються грошові кошти в рахунок погашення заборгованості, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що державний виконавець не вичерпав всі можливості виконати рішення без вчинення такої виконавчої дії, як примусове проникнення до житла особи, у якої за суб`єктивною думкою державного виконавця може знаходитись майно боржника ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволені подання державного виконавця про примусове проникнення до житла необхідно відмовити через його необґрунтованість.

Керуючись ст. 439 ЦПК України,

ухвалив:

відмовити в задоволенні подання старшого державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пахомової А.М. про примусове проникнення до житла.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду через Новогродівський міський суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 05 лютого 2021 року.

Суддя О.В. Любчик