Справа № 152/435/20
Провадження № 22-ц/801/366/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаровський І. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 рокуСправа № 152/435/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., секретар Кузьменко Б.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2020 року, ухвалене в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Шаргородської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, про визнання в порядку спадкування права постійного користування земельною ділянкою,

встановив:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право постійного користування землею для ведення особистого підсобного господарства розміром 1,00 умовних кадастрових га, що розташована на території Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 , після смерті якої залишилось спадкове майно, в тому числі і земельна ділянка площею 1,00 га, яка знаходиться на території Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею.

Спадщину після смерті матері прийняв його батько ОСОБА_3 (чоловік спадкодавиці) шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, але не встиг оформити своїх спадкових прав та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадщину після смерті батька прийняв він, що підтверджується спадковою справою. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено у зв`язку з тим, що не було подано документу, який посвідчує право власності спадкодавця на майно, а не право постійного користування землею.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із позовом.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оскільки у його матері на праві постійного користування перебувала спірна земельна ділянка, вказане право передається у спадщину, що залишено судом поза увагою. Крім того, право користування земельною ділянкою не оскаржене відповідачами, а сільська рада, на території якої знаходиться спірна земельна ділянка, не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Порядок видачі державних актів передбачав складну процедуру та формування списків осіб, що мали право на отримання земельної ділянки і підстави набуття права постійного користування ніким не оскаржувалися. На даний час державний акт є чинним і у встановленому законом порядку не скасований, а відтак право на постійне користування є дійсним.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Шаргородська міська рада, яку залучено ухвалою апеляційного суду від 06.01.2021 до участі у справі як правонаступника Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, подала заяву, відповідно до якої не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, зокрема, земельна ділянка площею 1,00 га, яка знаходиться на території с. Калинівка Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, яка належала їй на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ВН № 115, виданого 29.12.2001 (а.с.15,16).

Спадщину після смерті ОСОБА_2 , у відповідності до положень ст.549 ЦК УРСР, прийняв її чоловік ОСОБА_3 шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Плебанівської сільської ради Шаргородського району Віннницької області від 14.05.2019 №277/02-20 (а.с.12,17).

ОСОБА_3 прийняв спадщину, однак не встиг оформити своїх спадкових прав.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру №59356803 від 10.02.2020, інформація щодо спадкової справа після смерті ОСОБА_2 у реєстрі відсутня (а.с.14).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 12.01.2018 (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв його син ОСОБА_1 , що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру №59356806 від 10.02.2010 року та копією спадкової справи №47/2018 (а.с.13, 62-69).

ОСОБА_1 , маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка належала його матері ОСОБА_2 , та право на яку успадкував його батько - ОСОБА_3 , який не оформив свої спадкових прав, звернувся до нотаріуса.

Постановою приватного нотаріуса Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюком І.М. від 13.03.2020 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (земельну ділянку, яка належала на праві постійного користування ОСОБА_2 ) у зв`язку з тим, що заявник надав документ, який посвідчує право постійного користування землею, а не право власності спадкодавця на майно (а.с.19).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що хоча право користування земельною ділянкою передається в порядку спадкування, однак, таке право не увійшло до складу спадщини, оскільки державний акт на право постійного користування землею виданий на ОСОБА_2 після її смерті.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд повинен розглядати справу в межах заявлених вимог.

Предметом спору у даній справі є визнання за позивачем права на користування земельною ділянкою в порядку спадкування.

Підставою відмови нотаріуса у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину було ненадання ним документу, який посвідчує право власності спадкодавця на майно.

Законність прийнятого сільською радою рішення щодо надання ОСОБА_2 у постійне користування земельної ділянки та видача їй на підставі вказаного рішення державного акту на право постійного користування землею не є предметом даного позову.

Виходячи з суті спору, інший відповідач - ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області заперечував проти позову у зв`язку з тим, що право постійного користування землею не успадковується.

Відтак, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

Відповідно до ст. 7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин далі Закон № 561-XII), постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, для ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до ст. 19 Закону № 561-XII, сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами, зокрема, для особистого підсобного господарства.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ст.23 Закону № 561-XII).

У ст. 56 Закону № 561-XII зазначено, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара.

01 січня 2002 року набрав чинності ЗК України від 25.10.2001, згідно з ч.1 ст.92 якого право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Суд бере до уваги позицію ВП ВС у постанові від 23.06.2020 у справі №179/1043/16-ц, яка з урахуванням позиції ВП ВС, висловленій у постанові від 05.11.2019 у справі № 906/392/18 прийшла до наступного висновку.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 1 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою (постанова ВП ВС від 05.11.2019 у справі № 906/392/18).

Статті 27 і 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.

Апеляційний суд бере до уваги позицію одного із відповідачів в суді першої інстанції Плебанівської сільської ради, яка не висловила своїх заперечень щодо задоволення позову, а також позицію Шаргородської міської ради, як правонаступника сільської ради, яка не заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги та задоволення позову, що свідчить про законність набуття в ОСОБА_2 права постійного користування землею та наявність у позивача права на спадкування такого права.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

За встановлених вище обставин, беручи до уваги, що право постійного користування землею відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані, і ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , який в свою чергу успадкував право на користування земельною ділянкою після смерті дружини ОСОБА_4 , колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про визнання за позивачем в порядку спадкування права постійного користування земельною ділянкою.

Однак, зі змісту позову та наданих представником позивача в судовому засіданні пояснень слідує, що предметом позову є визнання в порядку спадкування права користування земельною ділянкою після смерті батька - ОСОБА_3 , а не після смерті матері (як зазначено в прохальній частині позовної заяви), і, фактично, в прохальній частині позовної заяви зроблено помилку, тому позов підлягає частковому задоволенню із зазначенням факту набуття позивачем права постійного користування землею після смерті його батька ОСОБА_3 .

Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 листопада 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 право постійного користування землею для ведення особистого підсобного господарства розміром 1,00 га, що розташована на території с. Калинівка Плебанівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (Державний акт на право постійного користування землею серії ВН 115 від 29 грудня 2001 року).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2021 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.В. Ковальчук