Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2021 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Макарчука С.М.,

з участю секретаря судового засідання Колінько О.С.

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Кобеляки в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 532/737/21 за позовом ОСОБА_1 , представник позивача: адвокат Монастиренко Сергій Миколайович, до Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання права на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

26 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області.

У поданому позові прохає визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 3,28 умовних кадастрових гектари відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай), серія РН № 790631, виданий на підставі розпорядження Кобеляцької районної державної адміністрації № 953 від 13 листопада 2000 року, про що в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) громадян членів КСП ім. Мічуріна Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області від 16 листопада 2000 року мається запис під № 677, в порядку спадкування за законом на 1/2 частину, що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 батькові позивача ОСОБА_2 , та в порядку спадкування за законом на 1/2 частину, що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 батькові позивача ОСОБА_2 ОСОБА_2 , яку прийняла у спадщину не отримавши свідоцтво про право на спадщину його мати ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько ОСОБА_2 , після смерті якого, відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 3,28 умовних кадастрових га., що належала йому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія РН № 790631 виданого на підставі розпорядження Кобеляцької районної державної адміністрації від 13.11.2000 № 953 про що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) громадян членів колишнього КСП ім. Мічуріна Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області від 16.11.2000 зроблено запис за № 677. Його мати, ОСОБА_3 , після смерті чоловіка, а його батька - ОСОБА_2 , постійно проживала в одному будинку з померлим в с. Чорбівка Кобеляцького району Полтавської області на час відкриття спадщини та подала до Кобеляцької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Однак за життя не отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка. Він також прийняв спадщину після померлого батька ОСОБА_2 , так як постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла його мати ОСОБА_3 , яка проживала в с. Чорбівка Кобеляцького району Полтавської області, після смерті якої він прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем.

Таким чином, він є спадкоємцем спадкового майна померлих батьків за законом. До складу спадщини, що відкрилася після смерті його матері ОСОБА_3 входить право на 1/2 частину на земельну частку (пай), згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серія РН № 790631 виданого на підставі розпорядження Кобеляцької районної державної адміністрації від 13.11.2000 № 953 про що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) громадян членів колишнього КСП ім. Мічуріна Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області від 16.11.2000 зроблено запис під № 677, що належало померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьку ОСОБА_2 , яку його мати прийняла у спадщину, але за життя не отримала свідоцтво про право на спадщину. 24 березня 2021 року він звернувся до Кобеляцької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), однак у видачі свідоцтва про право на земельну частку (пай) йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів, а саме - сертифіката на земельну частку (пай). Сертифікат на право на земельну частку (пай) за життя його батьком, був втрачений.

Ухвалою від 31 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання на 26 квітня 2021 року.

Ухвалою від 26 квітня 2021 року у справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні 14 травня 2021 року.

У судове засідання 14 травня 2021 року учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

14 квітня 2021 року за вх. № 3703/21 від відповідача Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області надійшла заява (вих. № 02-27/793 від 13.04.2021), відповідно до якої прохають розгляд справи проводити без участі представника відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

14 травня 2021 року за вх. № 4632/21 до суду надійшла спільна заява позивача ОСОБА_1 та його представника, адвоката Монастиренка Сергія Миколайовича, відповідно до якої останні прохають справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 14 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 в порядку частини 11 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України залишено без руху з наданням десятиденного строку для усунення недоліків.

Ухвалою від 24 травня 2021 року продовжено розгляд справи у зв`язку з усуненням позивачем недоліків позовної заяви, розгляд справи призначено на 10 червня 2021 року.

У судове засідання 10 червня 2021 року учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

09 червня 2021 року за вх. № 5510/21 до суду надійшла заява представника позивача, адвоката Монастиренка Сергія Миколайовича, відповідно до якої останній прохає справу розглянути у його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги задовольнити.

Відповідачем раніше (14 травня 2021 року) подана заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

За змістом речення 2 частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, оскільки всі учасники справи подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 , дата видачі: 10.08.1968 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Чорбівка Кобеляцького району Полтавської області у віці 68 років помер ОСОБА_2 , про що зроблено відповідний актовий запис № 07 від 06.05.2005. Зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2 від 06.05.2005 (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Чорбівка Кобеляцького району Полтавської області у віці 72 років померла ОСОБА_3 , про що зроблено відповідний актовий запис № 10 від 25.10.2010. Зазначене підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_3 від 25.10.2010 (а.с. 8).

Відповідно до довідки Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області № 44 від 09.02.2020, на момент смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований та проживав з дружиною, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сином, ОСОБА_1 (а.с. 10).

Відповідно до повідомлення Відділу у Кобеляцькому району Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 23/137-20 від 07.02.2020, відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) громадян членів КСП ім. Мічуріна (Чорбівська сільська рада), 16.11.2000 під № 677 ОСОБА_2 був виданий Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 790631 на підставі розпорядження Кобеляцької РДА № 953 від 13.11.2000 (а.с. 12).

Відповідно до повідомлення Відділу у Кобеляцькому району Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 18/107-21 від 25.02.2021, середній розмір земельної частки (паю) із земель колективної власності по бувшому КСП ім. Мічуріна на території Чорбівської сільської ради становить 3,28 умовних кадастрових гектари згідно з розпорядженням Кобеляцької районної державної адміністрації № 249 від 23.03.2000 (а.с. 13).

Постановою державного нотаріуса Кобеляцької державної нотаріальної контори Русняка Р.В. від 24.03.2021 за вих. № 268/02-31, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу - сертифікату та земельну частку (пай) (а.с. 11).

Відповідно до цієї ж постанови, у Кобеляцькій державній нотаріальній конторі відкрита спадкова справа № 509/2005 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 . З заявою про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_6 звернулася ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкова справа відсутня.

Такі самі відомості містяться у копії спадкової справи № 509/2005, наданій суду (а.с. 28-30), та у довідці Кобеляцької нотаріальної контори № 338/01-16 від 07.04.2021 (а.с. 27). Водночас, матеріали спадкової справи не містять будь-яких заяв ОСОБА_1 про відмову від спадщини після ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування є видом універсального правонаступництва, яке характеризується тим, що цивільні права та обов`язки переходять від спадкодавця до спадкоємців як єдине ціле в повному обсязі, одноразовим актом, в один і той самий момент смерті спадкодавця (частини 1 і 2 статті 1220 Цивільного кодексу України).

Отже, правовідносини щодо спадщини виникають у момент смерті спадкодавця і припиняються лише після отримання спадкоємцями усіх правових документів на спадщину.

Згідно з частиною 3 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною 1 статті 1269 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на час смерті ОСОБА_2 , спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має

подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1278 Цивільного кодексу України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Таким чином, наявні у матеріалах докази свідчать, що оскільки позивач та його батьки постійно були зареєстровані та проживали разом, ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 і прийняв спадщину після смерті останньої в порядку, визначеному частиною 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, а ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , у своє чергу, є спадкоємцями ОСОБА_2 , і прийняли спадщину після смерті останнього в порядку, визначеному частиною 3 статті 1268 Цивільного кодексу України.

Із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно рахується на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 790631, земельна ділянка площею 3,28 в умовних кадастрових гектарах, яка є земельною часткою (паєм) із земель колишнього КСП ім. Мічуріна, без видачі Державного акта на право власності на землю та без присвоєння цій земельній ділянці кадастрового номеру.

Кадастровий номер земельної ділянки - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування (стаття 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частина 4 статті 791 Земельного кодексу України).

Таким чином, з наявних матеріалів справи вбачається, що у розумінні Земельного кодексу України, земельна ділянка площею 4,49 гектари, в умовних кадастрових гектарах, не є сформованою, а відтак не може бути об`єктом права власності та, відповідно спадкування.

Разом з тим, наявними матеріалами доводиться той факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_2 , серія РН № 790631, дійсно існував, а останній мав право на земельну частку (пай) площею 3,28 умовних кадастрових гектари із земель колишнього КСП ім. Мічуріна, а відтак посвідчене ним право входить до складу спадщини ОСОБА_2 , підлягало успадкуванню ОСОБА_3 і ОСОБА_1 у рівних частках та, відповідно, зазначене право у відповідній частині входить до складу спадщини ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 у встановленому чинним на той час Законом порядку.

Позивач у відповідності до вимог закону намагався прийняти спадщину після смерті батьків, але йому нотаріусом було відмовлено у цьому з підстав відсутності належним чином оформленого право установчого документу про належність земельної частки (паю) спадкодавцеві.

З огляду на встановлені вище обставини, оскільки встановлено, що право ОСОБА_1 на спадкування після смерті його матері, ОСОБА_3 , та після смерті його батька, ОСОБА_2 , є порушеним, а його повний та ефективний захист можливий шляхом визнання права позивача на земельну частку (пай), суд вважає за необхідне, обираючи спосіб захисту права позивача на спадкування майна спадкодавця, поновити його шляхом визнання права на земельну частку (пай), яке належало спадкодавцям - батькові позивача, ОСОБА_2 , та матері позивача, ОСОБА_3 .

Суд бере до уваги ту обставину, що наразі не можливе отримання дублікату сертифікату на земельну частку (пай) через смерть особи, якій він належав, відсутність його копії, відповідних бланків та законодавчо визначеного порядку оформлення такого дублікату, та приймає до уваги відповідну відмову державного нотаріусу у вчиненні нотаріальної дії, а тому у позивача залишається єдиний законний шлях захисту свого невизнаного права: звернення до суду з позовною заявою.

Відповідно до статті 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням її місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Як зазначив Пленум Верховного суду України у пунктах 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 (із змінами та доповненнями, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України, від 19 березня 2010 року №2), згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішеннями органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку(пай), виділену на місцевості. Член КСП, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку( пай) з дня видачі нього акту.

Згідно Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», від 5 червня 2003 року №899-ІУ (із змінами та доповненнями), цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Стаття 1 цього Закону визначає, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до статті 2 цього Закону. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай),також є: ...рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.

Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР .

У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995року за №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з пунктом 2 вказаного Указу, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про де право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»).

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК (2768-14).

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на прятю колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Статтею 3 Указу Президента України за №666/94 від 10.11.1994року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, оскільки позивачем доведено, що до складу спадщини після смерті його батька входило право на земельну частку (пай), яке було підтверджено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН № 790631, оригінал якого втрачений і не може бути відновлений, за позивачем слід визнати таке право в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 у розмірі 1/2 частини.

Також, оскільки позивачем доведено, що до складу спадщини після смерті його матері входило право на 1/2 частину земельної частки (паю), яке було успадковане нею після смерті ОСОБА_2 та належало останньому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 790631, оригінал якого втрачений і не може бути відновлений, за позивачем слід визнати таке право в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частини.

Не зважаючи на те, що суд задовольняє позов, враховуючи, що спір у справі виник не з вини відповідача, в порядку частини 9 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 10, 12, 13, 141, 142, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 3,28 умовних кадастрових гектари відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай), серія РН № 790631, виданий на підставі розпорядження Кобеляцької районної державної адміністрації № 953 від 13 листопада 2000 року, про що в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) громадян членів КСП ім. Мічуріна Чорбівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області від 16 листопада 2000 року мається запис під № 677:

- в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину, що належала померлому ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серія РН № 790631;

- в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/2 частину, що належала померлій ОСОБА_3 як спадкоємцю після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та належала ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серія РН № 790631.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Кобеляцький районний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Найменування або ім`я сторін та їхнє місцезнаходження:

Позивач: ОСОБА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Монастиренко Сергій Миколайович, адреса: 39200, Полтавська область, Полтавський район, м. Кобеляки, вул. Касьяна, 26.

Відповідач: Білицька селищна рада Полтавського району Полтавської області, , адреса: 39220, Полтавська область, Полтавський район, смт Білики, вул. Кобеляцька, 53А.

Суддя