Провадження № 2/679/72/2021
Справа № 679/1281/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

судді Гавриленко О.М.,

секретар судового засідання Василюк Л.С.,

номер справи 679/1281/20,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою),

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою).

В обгрунтування позову позивач зазначив, що відповідач по справі є його дружиною. На даний час між ними виник спір щодо порядку користування квартирою, яка належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Нетішинської міської ради Хмельницької області 04 квітня 2007 року та яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В означеній квартирі вони спільно проживають з 03 квітня 1998 року та зареєстровані за цією адресою. Також, ними здійснюється спільне утримання цієї квартири та все майно, що знаходиться в спірній квартирі, належить їм. Спірна квартира, розташована на дев`ятому поверсі дев`ятиповерхового будинку. Згідно технічного паспорту спірна квартира складається з трьох відокремлених житлових кімнат та підсобних приміщень згідно плану квартири та експлікації, що вказаний у технічному паспорті БТІ м. Нетішин. Загальна площа квартири становить - 63,4 кв.м., житлова площа - 37,7 кв.м., кімнати: 1-а кімната (за планом 2) - 16.9 кв.м.; 2-а кімната (за планом 4) - 12,2 кв.м.; 3-а кімната (за планом 5) - 8.6 кв.м. В квартирі кімната за планом 2 обладнана балконом. Також, вказана квартира має допоміжні приміщення: кухню площею 7,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м., вбиральню площею 1,4 кв.м., вбудовану шафу площею - 0,7 та 06 кв.м., коридор площею 10,6 кв.м. Крім співвласників у квартирі зареєстровані: ОСОБА_3 - його дочка та її малолітній син ОСОБА_4 на правах наймачів. Останні займають житлову кімнату (за планом 4) площею 12.2 кв.м.

Також позивач у позовній заяві зазначає, що між ним та відповідачем, після оформлення спільного права власності не був погоджений та встановлений порядок користування квартирою, так як встановився довільний порядок користування квартирою. У зв`язку із тим, що відповідач останнім часом ігнорує його права в користуванні квартирою, що призводить до конфліктів, а його неодноразові звернення до неї з проханням встановити порядок користування квартирою постійно ігноруються, то він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Для повноцінного проживання та відпочинку він бажає мати у цій квартирі індивідуальну житлову ізольовану кімнату. Такою може бути найменша житлова кімната (на плані 5) площею 8,6 кв.м. Для відповідача та інших членів сім`ї, на переконання позивача, достатньо комфортно буде користуватись житловим кімнатами (на плані 2,4) площею 16,9 та 12,2 кв.м.

Позивач вважає, що встановлення такого порядку користування квартирою не порушить прав інших співвласників квартири та в повній мірі захистить його права на користування своєю власністю. Встановлення порядку користування квартирою, необхідне йому для того, щоб уникнути постійних суперечок та конфліктів між співвласниками та мешканцями спірної квартири.

На переконання позивача, він має право в судовому порядку визначити користування квартирою. Обставини, щодо встановлення права користування квартирою вважає повністю доведеними.

На підставі наведеного, посилаючись на ст. ст. 16, 317, 319, 321, 369, 391, 396 ЦК України, позивач просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , а саме: виділити у користування йому ізольовану кімнату площею 8,6 кв.м. (за планом 5); виділити у користування відповідачу ізольовану кімнату площею 16.9 кв.м. (за планом 2); в спільному користуванні співвласників залишити: кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню (санвузол).

Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову до суду не надала.

Будь-яких заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 вересня 2020 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

Будь-яких інших процесуальних дій суд не вчиняв.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, просив такий задовольнити. Додатково вказав, що на даний час він користується найбільшою житловою кімнатою площею 16.9 кв.м. (за планом 2) і його все влаштовує, оскільки дана кімната є ізольована. Йому ніхто не чинить перешкоди у користуванні даною його кімнатою та всією квартирою. Він вільно користується усіма кімнатами, кухнею та ванною. Однак він на майбутнє хоче за собою «закріпити» житлову кімнату площею 8,6 кв.м. (за планом 5), оскільки в нього є побоювання, що його можуть позбавити права користування квартирою. Позивач вважає, що на майбутнє йому буде достатньо мати житлову кімнату площею 8,6 кв.м. (за планом 5), а кімнату площею 16.9 кв.м. (за планом 2), якою він на даний час користується, планує віддати для онука.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала. Вказала, що взагалі не розуміє чому позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки на даний час він користується житловою кімнатою площею 16.9 кв.м. (за планом 2), яка є ізольована та віддалена від житлових кімнат, де проживає вона та її дочка з онуком. Така віддаленість кімнат є дуже зручною, оскільки позивач погано чує і голосно вмикає телевізор, чим створює для неї та дочки і особливо для маленької дитини незручності. Відповідач підтвердила, що позивач вільно користується іншими кімнатами, де проживає вона і її дочка з онуком та кімнатами загального користування. Таке користування житловими кімнатами ніколи ніким не заперечувалось, вона не чинить позивачу будь-яких перешкод у користуванні всією квартирою. Відповідач зазначила, що не розуміє позовні вимоги позивача та його пояснення в суді, оскільки він є співвласником квартири і ніхто його не позбавляє його права власності на квартиру.

Суд, заслухавши позивача та відповідача, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу свої заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що у позові слід відмовити зважаючи на таке.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Нетішинської міської ради Хмельницької області за №208 від 02 квітня 2007 року, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (арк. спр. 8).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1457168від 16 травня 2007 року квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без виділення часток (арк. спр. 9).

Приписами статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до ст. 383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належать особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні

За ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Аналіз вищезазначеного свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що фактично існує домовленість між ними та іншими мешканцями квартири про порядок користування такою, а також те, що права позивача з приводу користування квартирою ніким не порушено.

Окрім того, позивачем не надано та у судовому засіданні не зазначено належні та достатні докази на підтвердження того факту, що йому чиняться перешкоди в користуванні квартирою.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушеного такого права. Так кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 статті 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно, судом за наявності наданих доказів по справі, не встановлено порушення прав позивача щодо перешкод вільного проживання та користування квартирою.

З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку про те, що позов ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим приміщенням (квартирою) є необґрунтованим, а отже не підлягає задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. Зокрема судові витрати покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки у позові ОСОБА_1 судом відмовлено, то судовий збір слід покласти на останнього.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до п.п. 15.5 п. 5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 05 лютого 2021 року.

Суддя О.М. Гавриленко