КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року місто Київ.

Справа 372/2966/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8829/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

секретар судового засідання Міщенко Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 19 квітня 2021 року (у складі судді Коваленка К.В., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня )

у справі за поданням Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва Андрія Миколайовича про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у майні, яким він володіє спільно з іншою особою, зацікавлена особа ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року до суду звернувся Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Филипів Андрій Миколайович з поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у майні, яким він володіє спільно з іншою особою. Своє подання державний виконавець обґрунтовує тим, що на виконанні у нього перебуває виконавче провадження № 58677722 з примусового виконання виконавчого листа Баришівського районного суду Київської області № 355/680/17 від 12.02.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованості за договором позики від 10.01.2014 року в сумі 330 000,00 грн., пені в розмірі 330 000,00 грн., 3% річних в сумі 28 560,82 грн., інфляційних в сумі 259 532,39 грн., а всього-948 093,21 грн.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 19 квітня 2021 року подання Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва Андрія Миколайовича про визнання частки майна боржника ОСОБА_2 у майні, яким він володіє спільно з іншою особою задоволено.

Визначено частку у розмірі Ѕ боржника ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , у майні: будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 , згідно поштової відмітки, 30 квітня 2021 року звернулася до суду першої інстанції та 19 травня 2021 року безпосередньо до апеляційного суду з аналогічними за змістом апеляційними скаргами, в яктх просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити в задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва Андрія Миколайовича про визнання частки майна боржника ОСОБА_2 у майні, яким він володіє спільно з іншою особою.

Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що оскаржувану ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Ні приватним виконавцем, ні судом при розгляді подання приватного виконавця не встановлювався факт наявності чи відсутності спору про право щодо спірного майна, що фактично призвело до вирішення питання про визначення розміру права власності у спірному майні в поза позовному провадженні без можливості кожній із заінтересованих сторін надати свої докази та заперечення. Звертає увагу суду на той факт, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний спір про право, щодо спірного майна.

В тексті апеляційної скарги посилається на викладену у постанові Верховного суду від 06.10.2020 року у справі № 2-24/494-2009 правову позицію з аналогічної справи, також на рішення ЄСПЛ у справах «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece, заява № 18357/91, від 19 березня 1997 року, п. 40), «Бурдов проти Росії» (Burdovv. Russia, заява № 59498/00, від 19 березня 1997 року, п. 34).

Скарга також містить посилання на повідомлення суду невірного номеру телефону боржника. На розгляд подання у відсутність боржника та його дружини.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 згідно поштової відмітки 05 травня 2021 року звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити в задоволенні подання Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва Андрія Миколайовича про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у майні, яким він володіє спільно з ОСОБА_1 .

В обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 вказував, що судом першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального та матеріального права.

Вказує, що спірний будинок було придбано за особисті кошти ОСОБА_1 , а тому, у відповідності до ст. 57 Сімейного кодексу України, не може вважатися спільною сумісною власністю, крім того ОСОБА_1 не є боржником у даній справі і є одноособовим власником спірного майна.

Судом також не взято до уваги, рішення ЄСПЛ у справах «Горнсбі проти Греції» (Hornsby V. Greece, заява № 18357/91, від 19 березня 1997 року, п. 40), «Бурдов проти Росії» (Burdov V. Russia, заява № 59498/00, від 19 березня 1997 року, п. 34) та правової позиції викладеної у постанові Верховного суду від 06.10.2020 року у справі № 2-24/494-2009.

Судом не враховано, що приватним виконавцем при розгляді подання не перевірявся факт наявності чи відсутності спору про право щодо спірного майна, що фактично призвело до вирішення питання про визначення розміру права власності у спірному майні в поза позовному провадженні без можливості кожній із заінтересованих сторін надати свої докази та заперечення.

Вказує, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний спір про право, щодо спірного майна.

Відзиву на апеляційну скаргу станом на 08 червня 2021 року 10 годину до суду не надходило.

Представник боржника ОСОБА_2 та заінтересованої особи ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційних скарг підтримала, наполягала на тому, що подання приватного виконавця повинно було вирішуватись в позовному провадженні.

Приватний виконавець заперечував проти доводів скарги, просив залишити ухвалу суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 443 ЦПК України суд за подання державного виконавця вирішує питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Системний аналіз положень ч. 1 ст. 443 ЦПК України та ч. 6 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" приводить до висновку, що державний виконавець під час виконання судового рішення наділений повноваженнями щодо виявлення майна боржника шляхом звернення до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва А.М. перебуває виконавче провадження № 58677722 з примусового виконання виконавчого листа Баришівського районного суду Київської області № 355/680/17 від 12.02.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованості за договором позики від 10.01.2014 року в сумі 330 000,00 грн., пені в розмірі 330 000,00 грн., 3% річних в сумі 28 560,82 грн., інфляційних в сумі 259 532,39 грн., а всього-948 093,21 грн..

За вищевказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідно до статей 3, 4, 24, 26 Закону України "Про виконавче провадження", приватним виконавцем 20.03.2019 року винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, а також постанову про арешт майна боржника.

Вказані постанови 21.03.2019 направлені сторонам виконавчого провадження рекомендованими листами з повідомленням про вручення.

Згідно довідки поштового відділення постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про арешт майна боржника, направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу боржника, повернуті відправнику з причини «не проживає».

05.04.2019 представник боржника (адвокат Грачова О.В.) на особистому прийомі в офісі приватного виконавця особисто ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження, здійснивши фотозйомку документів.

Крім того, адвокатом Грачовою О.В., яка діяла в інтересах боржника ОСОБА_2 , подавалася скарга до Баришівського районного суду Київської області щодо визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Київської області Филипіва А.М та скасування постанови про арешт коштів боржника (справа №355/680/17).

Таким чином боржник належним чином повідомлений про наявність виконавчого провадження та через свого представника ознайомився з матеріалами даного провадження.

В ході виконання, приватним виконавцем було виявлено майно, що на праві власності належало боржнику, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами (реєстраційний номер майна: 5930694), за адресою: АДРЕСА_2 .

Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Филипів Андрієм Миколайовичем було описано зазначене майно боржника, 26.06.2019 року - передано на реалізацію до Державного підприємства «СЕТАМ».

Реалізація нерухомого майна проводилась Державним підприємством «СЕТАМ» 25.07.2019, 15.08.2019 року та 05.09.2019 року. Електронні торги з реалізації вищезазначеного арештованого нерухомого майна, яке належить боржнику, не відбулися згідно з Протоколом № 429926 проведення електронних торгів. Ціна третіх електронних торів нерухомого майна становила 67 788,00 грн.

У зв`язку з цим, оскільки стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами (реєстраційний номер майна: 5930694), місцезнаходження якого: АДРЕСА_2 , 03.10.2019 приватним виконавцем було винесено Постанову про передачу майна стягувачу в рахунок часткового погашення боргу та видано відповідний акт про передачу майна стягувачу в рахунок часткового погашення боргу.

Під час виконання рішення суду встановлено, що інше нерухоме та рухоме майно належне боржнику на праві особистої власності - відсутнє.

Стягувачем ОСОБА_3 надано відомості щодо частки майна боржника у майні: будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому на праві спільної сумісної власності подружжя з ОСОБА_1 .

На підтвердження належності ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя зазначеного будинку стягувачем ОСОБА_3 надані наступні докази:

- копія свідоцтва про укладення шлюбу з ОСОБА_1 від 25.06.1994р.;

- копії паспорту та картки ФО-платника податків ОСОБА_1 ;

- інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо будинку в с. Старі Безрадичі.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.08.2020 року на підставі свідоцтва про право власності б/н, виданого 26.11.2008 року Старобезрадичівською сільською радою, за дружиною боржника - ОСОБА_1 зареєстрований на праві приватної власності за реєстраційним номером 25461507 будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, боржнику ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя, як набута за час шлюбу з ОСОБА_1 належить 1/2 частка зазначеного будинку, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення подання та визначення частки майна ОСОБА_2 .

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам закону.

Законодавцем передбачено способи захисту прав стягувача, у разі його порушення, саме шляхом звернення стягнення на частку у майні боржника, що є у спільній частковій власності.

Такі норми містяться в ст. 366 ЦК України та 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, за приписами частини 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

З підстав, передбачених ст. 443 ЦПК України державний виконавець звернувся до суду з подання про вирішення процесуального питання - визначення частки майна боржника, яким він володіє з іншою особою.

Судом встановлено, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.08.2020 року на підставі свідоцтва про право власності б/н, виданого 26.11.2008 року Старобезрадичівською сільською радою, за дружиною боржника - ОСОБА_1 зареєстрований на праві приватної власності за реєстраційним номером 25461507 будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною другою статті 370 ЦК України, якою передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Крім того, відповідно до статей 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, норми ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 по справі №327/504/17).

Разом з тим, ні в межах розгляду даного подання, ні в окремій справі вказана презумпція спростована не була. Суду не подавалось ні рішення суду в іншій справі , ні будь-які докази, які б доводили, що майно в якому виділена частка боржника, є особистим майном його дружини.

Суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 60, 70 СК України дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення подання.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг, що спірне нерухоме майно придбано за особисті кошти ОСОБА_1 , та те що ОСОБА_1 є одноосібним власником спірного майна, оскільки на підтвердження даних обставин матеріали справи не містять належних доказів. Зокрема рішення суду про визнання майна особистою приватною власністю ОСОБА_1 , чи доказів його придбання за особисті кошти. Крім того, скаржники в апеляційних скаргах посилаються на те, що між сторонами наявний спір про право, однак на підтвердження даної обставини, скаржниками не надано доказів, тому такі доводи апеляційних скарг також відхиляються колегією суддів, та розцінюються судом, як намагання боржника уникнути обов`язку виконувати рішення суду.

Крім того посилання на рішення ЄСПЛ та на правову позицію Верховного Суду колегія суддів не бере до уваги так як обставини в даній справі відрізняються від тих обставин, які встановлювались судами, в справі № 2-24/494-2009, та в рішеннях Європейського Суду.

Так в справі 2-24/494-2009 суду було надано рішення суду в іншій справі, яким вже було встановлено, що майно в якому виділялась частка боржника на праві особистої власності належить другому з подружжя. В даній же справі такі обставини відсутні.

В цій справі, суд правомірно застосував статтю 443 Цивільного процесуального кодексу України, та визначив частку боржника за поданням приватного виконавця, поданого в порядку вказаної процесуальної норми.

Голослівне посилання подружжя на існування між ними спору про право, не може бути перешкодою для розгляду подання приватного виконавця в порядку статті 443 ЦК України, оскільки за недоведеності обставин, які б могли свідчити про належність майна на праві особистої приватної власності одному з подружжя, таке майно є спільним і відповідно частка боржника в такому майні, за недоведеності іншого, складає - 1/2, що і було визначено судом.

Доводи про неповідомлення боржника та заінтересованої особи про розгляд подання є безпідставні та спростовуються зворотним повідомленням на а.с. 55 відповідно до якого ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про судове засідання, призначене на 19 квітня 2021 року. Оскільки він є чоловіком ОСОБА_1 , (членом сім`ї) то суд доходить висновку, що і остання також була обізнана про судове засідання, та є належно повідомленою про розгляд справи у відповідності з ч.3 ст.130 ЦПК України.

Останні мали можливість подати суду докази на підтвердження їх доводів, щодо належності майна ОСОБА_1 , разом з тим такі докази ні до суду першої інстанції ні до апеляційної скарги долучені не були.

Посилання на невірне зазначення номера телефону боржника не свідчить про незаконність постановленої ухвали. Така помилка в номері телефону не призвела до порушення прав боржника, який був повідомлений про розгляд подання через пошту.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку щодо наявності правових підстав для задоволення подання державного виконавця та визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у майні, яким він володіє спільно з іншою особою.

До того ж суд першої інстанції врахував положення Конституції України та ЦПК України, які декларують принцип обов`язковості судових рішень для виконання на території України.

Поведінка боржника та заінтересованої особи свідчить про те, що боржник умисно порушує права стягувача та ухиляється від виконання рішення суду.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного судового рішення апеляційні скарги не містить.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів залишає апеляційні скарги без задоволення а ухвалу суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України,-

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 19 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повний текст постанови складено 09 червня 2021 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик