КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7671/2021
Справа 753/5246/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Колесника О.М. в м. Київ 17 грудня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними знаряддями несмертельної дії,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця.

Скаргу мотивовано тим, що в Деснянському районному відділі державної виконавчої служби м. Київ відкрито виконавче провадження № 27289722 на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2009 року за виконавчим листом № 2-2352 від 20 січня 2011 року про стягнення із нього на користь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 лютого 2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з довідкою державної виконавчої служби від 21 березня 2016 року за виконавчим листом, станом на дату видачі довідки заборгованість відсутня. Незважаючи на те, що скаржником щомісячно робились відповідні (у встановленому у виконавчому листі розмірі) перерахування за платіжними реквізитами державної виконавчої служби в рахунок сплати аліментів, 13 березня 2018 року старшим державним виконавцем відділу Шавель О.В. в зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, була винесена постанова щодо нього про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Вважав винесення такої постанови безпідставною, оскільки згідно з довідками Пенсійного фонду України за формою ОК-5 та довідками Управління соціального захисту населення заборгованість взагалі відсутня, а тому не може перевищувати суму відповідних платежів за шість місяців.

На підставі вищевикладеного просив визнати дії старшого державного виконавця Шавель О.В. неправомірними і скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 13 березня 2018 року у виконавчому провадженні № 27289722; зобов`язати уповноважену посадову особу Деснянського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про боржника ОСОБА_2 в день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року скаргу ОСОБА_2 на постанову державного виконавця задоволено, визнано дії старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шавель О.В. неправомірними, скасовано постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 13 березня 2018 року у виконавчому провадженні № 27289722, зобов`язано уповноважену посадову особу Деснянського районного Відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про боржника ОСОБА_2 в день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Стягувач ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що судом першої інстанції було розглянуто скаргу у її відсутності всупереч вимог ст. 450 ЦПК України, що відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

Зазначала, що відповідно до прийнятої ухвали суд першої інстанції дозволив боржнику платити аліменти у розмірах, що є менше ніж мінімальний розмір, гарантований законом, навела графік порівняння розміру сплачених боржником аліментів за період з вересня 2015 року по вересень 2018 року включно, згідно якого боржником за цей період сплачувалися аліменти у розмірі меншому, ніж мінімальний, визначений у ст. 182 СК України.

Посилалася на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 04 березня 2020 року в справі № 682/3112/18 щодо правильності розрахунку заборгованості по аліментам, виходячи з мінімально граничного розміру аліментів на рівні 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказувала, що державний виконавець в своїх розрахунках нараховував аліменти, враховуючи те, що боржник не працює, а отже заборгованість відповідно до ст. 195 СК України визначається, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. При цьому ОСОБА_2 не повідомляв суд про те, який саме розмір аліментів він мав платити (з урахуванням ч. 2 ст. 182, ч. 2 ст. 195 СК України). Наявні у боржника розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, в яких зазначено розмір нарахування аліментів, ним суду не надавалися, тобто така інформація була боржником прихована, а тому і введено суд в оману.

Також у скарзі на постанову державного виконавця ОСОБА_2 зазначав, що сплачував аліменти з квітня 2016 року, виходячи з виплат, що він отримував як щомісячну грошову допомогу малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом І групи внаслідок психічного розладу. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, п.п. 15 п. 12 якого визначено, що утримання аліментів не провадиться з соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Отже, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у цьому випадку мав відбуватися відповідно до норм ч. 2 ст. 195 СК України.

Вважала, що боржник свідомо надав суду різні документи, які нібито підтверджують його єдиний дохід за цей період, і не надав довідки з єдиного джерела, щоб ввести суд в оману. Наявність єдиної довідка надала б суду можливість з`ясувати, чи працював за весь цей період боржник або ні.

Вказувала, що боржник за період з квітня 2016 року по березень 2018 року не вживав заходів щодо пошуку собі постійного заробітку, роботи, ухилявся від сплати аліментів і прикривався, на її думку, необхідністю здійснювати догляд за хворим членом сім`ї.

Зазначала, що оскільки станом на 01 березня 2018 року існувала заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 55077 грн., винесена державним виконавцем постанова відповідала нормам Закону України «Про виконавче провадження».

В судове засідання 09 червня 2021 року стягувач ОСОБА_5 не з`явилася, направила письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, просила задовольнити її апеляційну скаргу з урахуванням додаткових пояснень, наданих суду 06 червня 2021 року.

Державний виконавець Деснянського районного Відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шавель О.В. в судове засідання також не з`явилась, направивши письмові пояснення про те, що в зв`язку з нововведеннями до Закону України «Про виконавче провадження» та масовим внесенням боржників за виконавчими провадженнями щодо стягнення аліментів до Єдиного реєстру боржників у 2018 році електронною системою могли бути допущені неточності у визначенні суми заборгованості в рамках одного і того самого виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва, в зв`язку з чим вона зазначає, що заборгованість у розмірі 2682,26 грн. - це заборгованість зі сплати аліментів за вказаним виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) аліментів на її утримання як дружини, починаючи з 01 лютого 2009 року, в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку. Разом із тим, на момент винесення постанови щодо обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними знаряддями несмертельної дії за виконавчим провадженням про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, у боржника була наявна заборгованість 57914 грн., яка нараховувалась, виходячи з середньомісячної заробітної плати по м. Києву, оскільки довідки, подані боржником про отримання соціальної допомоги на утримання матері не є доходом боржника.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим ухвала суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_2 на постанову державного виконавця, суд першої інстанції взагалі не перевірив доводи заявника щодо відсутності заборгованості зі сплати аліментів, а фактично погодився з ними без зазначення мотивів, з яких суд дійшов таких висновків.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що згідно наданих дублікатів квитанцій за період з березня 2016 року по лютий 2018 року включно ОСОБА_2 здійснював перерахування коштів від 500 до 600 грн. аліментів ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_6 за виконавчим листом № 2-2352.

Разом із тим, сама по собі сплата аліментів боржником не свідчить про відсутність заборгованості, а розмір аліментів, який підлягав стягненню з ОСОБА_2 за цим виконавчим листом, судом першої інстанції не встановлювався, таким чином, судом постановлено ухвалу за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Разом із тим стягувач ОСОБА_1 заявником до участі в справі залучена не була, в порушення вимог ст. 450 ЦПК України суд також не залучив стягувача до розгляду скарги.

Вищенаведене призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

За таких обставин ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року не можна вважати законною і обґрунтованою, вона не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті скаргу ОСОБА_2 на постанову державного виконавця, апеляційний суд виходить із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2011 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-2352 на виконання рішення від 24 червня 2009 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісяця, починаючи з 03 лютого 2009 року в розмірі ј частки його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 13).

На а. с. 7 - 12 знаходиться інформація про виконавче провадження ВП № 27289722, згідно якого Деснянським районним відділом державної виконавчої служби з 25 червня 2011 року здійснюється виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва у справі № 2-2352 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Постановою старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Шавель О.В. від 13 березня 2018 року у виконавчому провадженні ВП № 27289722 встановлено, що у боржника ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 13 лютого 2018 року перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню; керуючись ст. 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження», Порядком взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України від 30 січня 2018 року № 256/6/65, встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 2-2352, виданого 20 січня 2011 року Дарницьким районним судом м. Києва (а. с. 6).

Згідно довідки Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 21 березня 2016 року № 304/22, станом на 21 березня 2016 року заборгованість за виконавчим листом про стягнення аліментів відсутня (а. с. 14).

На а. с. 15 - 37 знаходяться копії фіскальних чеків і дублікатів квитанції ПриватБанку щодо сплати ОСОБА_2 на рахунок Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві грошових коштів із призначенням аліменти ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_6 : від 14 квітня 2016 року на суму 500 грн., від 19 березня 2016 року на суму 500 грн., від 20 травня 2016 року на суму 500 грн., від 23 червня 2016 року на суму 500 грн., від 25 липня 2016 року на суму 600 грн., від 22 серпня 2016 року на суму 600 грн., від 23 вересня 2016 року на суму 600 грн., від 28 жовтня 2016 року на суму 600 грн., від 25 листопада 2016 року на суму 600 грн., від 29 грудня 2016 року на суму 600 грн., від 25 січня 2017 року на суму 700 грн., від 27 лютого 2017 року на суму 510 грн., від 28 березня 2017 року на суму 510 грн., від 28 квітня 2017 року на суму 510 грн., від 26 травня 2017 року на суму 540 грн., від 27 червня 2017 року на суму 540 грн., від 28 липня 2017 року на суму 540 грн., від 28 серпня 2017 року на суму 540 грн., від 28 вересня 2017 року на суму 540 грн., від 25 жовтня 2017 року на суму 540 грн., від 25 листопада 2017 року на суму 540 грн., від 22 грудня 2017 року на суму 560 грн., від 25 січня 2018 року на суму 560 грн., від 27 лютого 2018 року на суму 560 грн.

На а. с. 38 знаходяться індивідуальні відомості Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_2 за 2016 рік, згідно яких за вказаний період ОСОБА_2 за рік нараховано 17262 грн.; також зазначено щомісячні нарахування в розмірі від 1378 по 1600 грн.

На а. с. 38-а знаходиться копія довідки Деснянського районного управління праці та соціального захисту населення від 01 березня 2018 року № 1556, виданої ОСОБА_2 в тому, що він знаходиться на обліку в управлінні і отримує допомогу на догляд за інвалідом, всього з січня 2017 року по лютий 2018 року у розмірі 22644 грн., також зазначено щомісячні нарахування в розмірі від 1544 грн. до 1700 грн.

На а. с. 40 знаходиться копія довідки Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 01 березня 2018 року № 1557, виданої ОСОБА_2 в тому, що він перебуває на обліку в управлінні і одержує щомісячну грошову допомогу малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом І групи внаслідок психічного розладу ОСОБА_7 , яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду; допомога призначена з 01 грудня 2017 року по 31 травня 2018 року в розмірі 1700 грн. щомісячно.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 надано копію виписки ПриватБанку по картці/рахунку від 03 грудня 2020 року, копію довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 09 липня 2018 року, копії розрахунків заборгованості зі сплати аліментів від 23 травня 2018 року, 03 серпня 2020 року, 09 лютого 2021 року, копію листа старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ від 03 серпня 2020 року.

Вказані докази вважаються новими, однак з урахуванням вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України, оскільки скарга ОСОБА_2 на постанову державного виконавця розглянута без виклику стягувача ОСОБА_1 в судове засідання і вона не мала можливості подати ці докази до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, апеляційний суд приймає надані докази і надає їм оцінку.

Так, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 09 лютого 2021 року, складеного старшим державним виконавцем Савенковою О., станом на лютий 2018 року сукупний розмір заборгованості за виконавчим листом Дарницького районного суду м. Києва № 2-2352 від 20 січня 2011 року становив 55077 грн. (а. с. 82).

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (із змінами) роз`яснено, що при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України, законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», «Про державну виконавчу службу», «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і в подальшому - в редакції станом на час винесення постанови державного виконавця від 13 березня 2018 року) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1, 8, 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно п.п. 14 п. 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. N 146, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються особам з інвалідністю першої групи на догляд за ними.

Згідно п.п. 15 п. 12 Переліку, утримання аліментів не провадиться з соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_2 не оскаржує розмір заборгованості, визначений державним виконавцем, а фактично не погоджується із самою наявністю такої заборгованості по сплаті аліментів.

На підтвердження даних обставин ним надано індивідуальні відомості Пенсійного фонду України про застраховану особу за 2016 рік та копії квитанцій щодо сплати аліментів від 14 квітня 2016 року на суму 500 грн., від 19 березня 2016 року на суму 500 грн., від 20 травня 2016 року на суму 500 грн., від 23 червня 2016 року на суму 500 грн., від 25 липня 2016 року на суму 600 грн., від 22 серпня 2016 року на суму 600 грн., від 23 вересня 2016 року на суму 600 грн., від 28 жовтня 2016 року на суму 600 грн., від 25 листопада 2016 року на суму 600 грн., від 29 грудня 2016 року на суму 600 грн., від 25 січня 2017 року на суму 700 грн., від 27 лютого 2017 року на суму 510 грн., від 28 березня 2017 року на суму 510 грн., від 28 квітня 2017 року на суму 510 грн., від 26 травня 2017 року на суму 540 грн., від 27 червня 2017 року на суму 540 грн., від 28 липня 2017 року на суму 540 грн., від 28 серпня 2017 року на суму 540 грн., від 28 вересня 2017 року на суму 540 грн., від 25 жовтня 2017 року на суму 540 грн., від 25 листопада 2017 року на суму 540 грн., від 22 грудня 2017 року на суму 560 грн., від 25 січня 2018 року на суму 560 грн., від 27 лютого 2018 року на суму 560 грн.

Разом із тим, ОСОБА_2 не надано індивідуальні відомості Пенсійного фонду України про себе як застраховану особу після 2016 року, а отже не доведено, що він отримував заробіток (дохід) у зазначений період до часу винесення оскаржуваної постанови державного виконавця від 18 березня 2018 року і заборгованість за аліментами підлягала обчисленню відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України, виходячи з фактичного заробітку (доходу).

Апеляційний суд враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 01 березня 2021 року в справі № 2610/27695/2012 (провадження № 61-11135св20), згідно якої кошти, отримані як допомога при здійсненні догляду за особою з інвалідністю, є не заробітком (доходом), а компенсаційною виплатою; таким чином, державний виконавець правильно застосував порядок обчислення заборгованості за аліментами, визначений положенням ч. 2 ст. 195 СК України. Той факт, що непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи, підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а час догляду за особою з інвалідністю І групи зараховується до стажу роботи, не свідчить про неправомірність дій державного виконавця щодо нарахування скаржнику заборгованості за аліментами.

Таким чином, перебування ОСОБА_2 на обліку і отримання ним щомісячної грошової допомоги малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом І групи внаслідок психічного розладу, що підтверджується довідкою Деснянського РУПСЗН від 01 березня 2018 року № 1556 і довідкою Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 01 березня 2018 року № 1557, не є підставою для визначення заборгованості, виходячи з розміру зазначеної щомісячної грошової допомоги.

Виходячи із наведеного, надані ОСОБА_2 докази щомісячної сплати аліментів не спростовують наявність заборгованості за аліментами, визначеної державним виконавцем відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, яка згідно розрахунків заборгованості зі сплати аліментів від 23 травня 2018 року, 03 серпня 2020 року, 09 лютого 2021 року, складених державним виконавцем, станом на лютий 2018 року перевищувала суму відповідних платежів за шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, державний виконавець, встановивши, що боржник ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, обґрунтовано виніс постанову від 13 березня 2018 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, що відповідає вимогам ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а доводи ОСОБА_2 щодо неправомірності дій державного виконавця не знайшли свого підтвердження і його скарга на постанову державного виконавця задоволенню не підлягає.

Разом із тим, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги з посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 04 березня 2020 року в справі № 682/3112/18, що мінімально граничний розмір аліментів встановлено на рівні 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з огляду на те, що абзац другий ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, набрав законної сили лише з 28 серпня 2018 року, тобто після винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови від 13 березня 2018 року і здійснення відповідного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

Також апеляційним судом не приймаються доводи апеляційної скарги щодо неповної сплати ОСОБА_2 аліментів після винесення цієї постанови, оскільки ці доводи як не підтверджують, так і не спростовують правомірності дій державного виконавця, які є предметом розгляду скарги ОСОБА_2 .

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні скарги на постанову державного виконавця.

На підставі ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 понесені нею судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 454 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року скасувати і прийняти нову постанову.

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними знаряддями несмертельної дії від 13 березня 2018 року відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) судові витрати в розмірі 454 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 червня 2021 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.