ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року

м.Суми

Справа №950/1649/20

Номер провадження 22-ц/816/222/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Лебединського районного суду Сумської області від 30 листопада 2020 року в складі судді Бакланова Р.В. ухваленого в м. Лебедин,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що 19 березня 2010 року, з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, в якій підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послу, Тарифами складають між ним та банком договір про надання батьківських послуг.

Унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 18 серпня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 392564 грн 77 коп., яка складається із: 1820 грн 44 коп. - заборгованість за кредитом; 388663 грн 38 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2080 грн 95 коп. заборгованість за пенею.

Зазначав, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

Таким чином, заборгованість до стягнення становить 139910 грн 32 коп., яка складається із: 1820 грн 44 коп. заборгованість за кредитом; 138089 грн 88 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом з 19 березня 2010 року по 26 грудня 2018 року.

Посилаючись на вищевикладене, просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 139910 грн 32 коп. та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Заочним рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 30 листопада 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19 березня 2010 року в сумі 1820 грн 44 коп. та витрати на сплату судового збору в сумі 27 грн 35 коп., всього стягнуто 1847 грн 79 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 19 березня 2010 року відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено, що базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 3% на місяць. Отже, сторонами було узгоджено розмір відсоткової ставки, а тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні відсотків за користування кредитом.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19 березня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши кредитну картку «Універсальна» (а.с. 11).

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

До позовної заяви банком додано Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку», з яких не вбачається, що вони були підписані відповідачем (а.с. 13-36).

Також, 19 березня 2010 року ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідно до якої сторонами були визначені наступні умови надання кредитних коштів:пільговий період до 30 днів; базова відсоткова ставка 3% на місяць з розрахунку 360 днів на залишок заборгованості;розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості;строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним;пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, що складається із:пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором / 30 нараховується за кожний день прострочення кредиту,пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховуються 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн і більше;штраф за порушення строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів 500 грн + 5% від суми позову (а.с. 12).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк», між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за яким було надано наступні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 19 березня 2010 року, термін дії 10/13; № НОМЕР_2 , дата відкриття 07 вересня 2011 року, термін дії 04/15; № НОМЕР_3 , дата відкриття 06 травня 2017 року, термін дії 05/21 (а.с. 9).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 19 березня 2010 року станом на 18 серпня 2020 року становить 392564 грн 77 коп., яка складається із: 1820 грн 44 коп. - заборгованість за кредитом; 388663 грн 38 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2080 грн 95 коп. заборгованість за пенею.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 139910 грн 32 коп., яка складається із: 1820 грн 44 коп. заборгованість за кредитом; 138089 грн 88 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом з 19 березня 2010 року по 26 грудня 2018 року.

Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що витяг з Тарифів та Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, а отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення відсотків через неузгодженість умов договору, з огляду на таке.

ОСОБА_1 , підписуючи 19 березня 2010 року анкету-заяву та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування, викладеними у зазначених документах, які крім іншого містили розмір базової відсоткової ставки за користування кредитом.

Отже, сторони дійшли згоди про те, що базова відсоткова ставка за кредитним договором становить 3% на місяць з розрахунку 360 днів на залишок заборгованості.

Таким чином, укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відповідає вимогам статей 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання, тому висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту узгодження сторонами розміру відсоткової ставки є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Відтак, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами є обґрунтованими.

Проте, АТ КБ «ПриватБанк», всупереч положенням ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачем було погоджено підвищення процентної ставки до 43,20 % річних.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору) встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що банк у період з 19 березня 2010 року по 01 січня 2013 року відсотки обраховував, виходячи з процентної ставки 36% на рік, з 02 січня 2013 року по 09 січня 2018 року 30% на рік, а з 10 січня 2018 року по 26 грудня 2018 року 43,20 % на рік.

Акціонерним товариством КБ «ПриватБанк», у наданих суду апеляційної інстанції поясненнях зазначено, що заборгованість по відсоткам за ставкою 36% річних за період з 28 січня 2014 року по 26 грудня 2018 року (період розрахунку, заявлений у позові) складає 3264 грн 05 коп. (1820 грн 44 коп. (тіло кредиту) х 36% х 1793 (кількість днів) /360).

Із розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість по відсоткам станом на 27 січня 2014 року становила 93 грн 91 коп.

Відтак, заборгованість по відсоткам за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку становить 3357 грн 96 коп. (93 грн 91 коп. + 3264 грн 05 коп.).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь банку 3357 грн 96 коп.заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягає зміні рішення суду і в частині розподілу судових витрат.

Пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору: в розмірі 77 грн 80 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 76 грн 67 коп. за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Лебединського районного суду Сумської області від 30 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 3357 грн 96 коп.

Заочне рішення Лебединського районного суду Сумської області від 30 листопада 2020 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 77 грн 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 76 грн 67 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.І. Собина

Судді: Т.А.Левченко

С.С.Ткачук