Справа №150/227/21
Провадження по справі №2-о/150/15/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року Чернівецький районний суд

Вінницької області

у складі головуючої: судді Цимбалюк Л.П.

при секретарі: Вітковській О.С.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Бабчинецька територіальна громада Могилів - Подільського району Вінницької області, про встановлення юридичного факту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до районного суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 1996 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заявник в судовому засіданні свої вимоги підтримує на просить їх задоволити. Пояснила, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 необхідне їй для прийняття у встановленому законом порядку спадщини, що залишилася після смерті останнього.

Представник позивача - адвокат Грабар С.А., який діє на підстав договору про надання правничої допомоги №10/21д від 05.05.2021 року (а.с. 11), в судовому засіданні вимоги довірителя ОСОБА_1 підтримує на умовах, викладених в позовній заяві, просить їх задоволити.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (ч.1 ст.64 ЦПК України).

Заінтересованою особою - Бабчинецькою сільською радою Вінницької області не забезпечено явку в судове засідання повноважного представника, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, через канцелярію Чернівецького районного суду Вінницької області подано заяву про розгляд справи у відсутність представника, не заперечує проти задоволення вимог, заявлених ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_3 - сусідка заявника по справі, в судовому засіданні підтвердила те, що ОСОБА_1 , дійсно, з 1996 року проживала однією сім`єю із ОСОБА_2 по день його смерті, разом вели спільне господарство, заявник проводила його поховання.

Свідок ОСОБА_4 дала суду аналогічні покази.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судувого розгляду.

Так, відповідно до 1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення заявника, представника заявника, свідків, дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд, враховуючи визнання заінтересованою особою вимог, заявлених ОСОБА_1 , що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку, що заяву слід задоволити з наступних підстав.

Пунктами 1-9 частини 1 статті 315 ЦПК України визначено факти, справи про встановлення яких розглядаються судом, зокрема, пунктом 5 ч.1.ст.315 цього Кодексу - про проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судувого розгляду.

Так, відповідно до 1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд, враховуючи визнання заінтересованою особою вимог, заявлених ОСОБА_1 , що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приходить до висновку, що заяву слід задоволити з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Сокіл Чернівецького району Вінницької області помер ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 11.04.2016 року виконкомом Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області (а.с. 7). За час свого життя ОСОБА_2 був зареєстрований в с. Вазлуївка Чернівецького району Вінницької області.

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, до складу якого входить земельна частка (пай), кадастровий номер 060010255 площею 1,49 га, яка розташована на території Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, яка належала ОСОБА_2 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №811907 (а.с. 8).

З 1996 року ОСОБА_1 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 (тобто, по місцю реєстрації ОСОБА_2 ), вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували всі права та обов`язки подружжя. В листопаді 2014 року заявник разом із ОСОБА_2 переїхали до села Сокіл Чернівецького району Вінницької області, в якому увесь час була зареєстрована ОСОБА_1 , та де й проживав спадкодавець ОСОБА_2 до дня своєї смерті без реєстрації. Вище зазначене підтверджено довідкою, виданою виконкомом Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 18.03.2021 за №266.

Заявником, як дружиною, було здійснено поховання ОСОБА_2 , після смерті останнього розпорядилася його речами. Спільних дітей у заявника та ОСОБА_2 не було, на даний час ОСОБА_1 являється єдиною спадкоємицею за законом майна, що залишилося після смерті ОСОБА_2 .

Однак, ОСОБА_1 , будучи спадкоємицею за законом майна, що залишилося після смерті ОСОБА_2 , не має реальної можливості у встановленому порядку оформити свої спадкові права на земельну ділянку (пай), у зв`язку із відсутністю відповідних правовстановлюючих документів, які б підтверджували факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки

Як вбачається із довідки №302-02-14, виданої 25.07.2016 року приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Вінницької області Суперсоном О.П., 25.07.2016 року була заведена спадкова справа №143/2016 на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , заяву за №400 про прийняття спадщини подано ОСОБА_1 , однак, оформлення спадщини та видача свідоцтва про право на спадщину на майно спадкодавця буде проводитися після надання відповідних документів (а.с. 10).

З показів свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_1 , дійсно, з 1996 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 по день його смерті, тобто, по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.

В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.

Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому.

Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Поняття "проживання однією сім`єю" та "член сім`ї" не є тотожними.

Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім`ї, проте не проживати з ним однією сім`єю.

Центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

Відповідно до ч.1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Відповідно до ч.1 ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.06.2020 по справі №755/180/12/16-ц (провадження № 61-40658св18), для застосування положень вищевказаної статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №522/1252/14-ц (провадження № 61-11255св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц (провадження № 61-23286св18), від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18 (провадження № 61-3852св19).

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення із спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Так, судом встановлено тривале проживання заявника ОСОБА_1 із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу до його смерті та ведення ними спільного господарства, спільного бюджету, прийняття участі у спільних витратах, надання взаємної допомоги, були пов`язані спільним побутом, починаючи з 1996 року по день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

ОСОБА_1 не перебувала з іншим чоловіком у зареєстрованому шлюбі.

З довідки №302-02-14, виданої 25.07.2016 року приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Вінницької області Суперсоном О.П., вбачається, що заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 подала лише заявниця, у зв`язку із чим 25.07.2016 року була заведена спадкова справа №143/2016 на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

Інші спадкомці відсутні.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.2 ст.1220 ЦК України).

У відповідності до положень ч.3 ст.1268 ЦК України ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявником відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо встановлення факту її проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог у цій частині.

Враховуючи наведе, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки, від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, діючим законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, воно не пов`язано з наступним вирішенням спору про право і встановити його іншим шляхом неможливо, у зв`язку із чим, заява підлягає задоволенню.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Вище викладене відповідно до ст.315 ч.2, ст.319 ЦПК України дає підстави суду для задоволення заяви.

Керуючись ст., ст.263 - 265, 293, 294, 315, 319, 352-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву задоволити.

Встановити, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період часу з 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто, не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: Л.П. Цимбалюк