Справа № 234/3914/21
Провадження № 2/234/2424/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лебединець Г.С.,

секретар судового засідання Берліна А.Д.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Шейко Інна Олександрівна до Краматорської міської Ради про визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Краматорського міського суду Донецької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Шейко І.О. до Краматорської міської Ради про визнання права власності на земельну ділянку.

Позовна заява обгрунтована наступним. 25.12.2003 року позивач ОСОБА_1 отримала у спадок після смерті брата ОСОБА_2 житловий будинок в АДРЕСА_1 . Власником вказаного будинку вона стала на підставі заповіту, посвідченого 20.10.1995 року Другою Краматорською ДНК за реєстровим №4579. На час складання заповіту, земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, ще не була передана у власність спадкодавця. Вказана земельна ділянка була отримана останнім 23.07.1997 року на підставі Державного акту на право власності на землю. Відповідно до Витягу з Державного кадастру про земельну ділянку від 20.01.2021 року, земельна ділянка в АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його дружина ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася. У зв`язку з тим, що право власності за земельну ділянку спадкодавець набув вже після складання заповіту, земельна ділянка не увійшла до спадкової маси ані за заповітом, ані за законом. Позивач вважає, що за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

На підставі чого, для захисту своїх прав, позивач вимушена звернутися до суду та просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1104 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Шейко І.О. до судового засідання не з`явилися, представник надав заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглянути без їх участі.

Представник Краматорської міської Ради до судового засідання не з`явилася, надала заяву, в якій зазначила, що проти задоволення позову не заперечує.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши та проаналізувавши в сукупності зібрані та наявні у справі докази та письмові матеріали, надавши їм належну оцінку, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , його дружина ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва від 25.12.2003 року про право на спадщину за заповітом, спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 - рідна сестра спадкодавця. Спадкове майно складається із житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно повідно до Витягу з Державного кадастру про земельну ділянку від 20.01.2021 року, земельна ділянка в АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 .

Державний акт на право приватної власності за землю виданий ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Ясногірської ради від 11.06.1997 року № 44, земельна ділянка в АДРЕСА_1 площею 1104 кв.м.

11.03.2021 року ОСОБА_1 державним нотаріусом Третьої Краматорської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом на земельну ділянку в АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що зазначене майно не було заповідане.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розв`язує питання про визнання права на спадкоємне майно.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину.

Згідно із роз`ясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Статтею 377 ЦК України та статтею 120 Земельного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Нормами ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, Верховний Суд України у своїй судовій практиці, зокрема, у постанові від 13.04.2016 року у справі № 6-253цс16, сформував правову позицію щодо наявності загального принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований: «За цим принципом визначення правового режиму земельної ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будівлю та споруду. При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК в поєднанні з нормою ст.125 цього кодексу в набувача нерухомості право власності на земельну виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на цій ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності».

З огляду на наведене, позовні вимоги ґрунтуються на законі та обставинах справи, що є підставою для задоволення позову та визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,1104 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 328, 377, 1216, 1218, 1225, 1268 ЦК України, ст. 120 Земельного кодексу України, ст. ст. 10, 12, 13, 81, 263-265ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Шейко Інна Олександрівна до Краматорської міської Ради про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,1104 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області.

Суддя Краматорського міського суду Г. С. Лебединець