Справа № 214/2571/21
2/214/2183/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 травня 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Джемерчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» структурний підрозділ «Криворізьке локомотивне депо» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення, третя особа Професійна спілка залізничників і транспортних будівельників України Первинна профспілкова організація відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Державного підприємства «Придніпровська залізниця», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» структурний підрозділ «Криворізьке локомотивне депо» (далі - Відповідач) на його користь недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення у сумі 6256 грн. 50 коп., а також 1850 грн. у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 18 жовтня 2007 року працює слюсарем з огляду та ремонту локомотивів у Відповідача. Пунктом 3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки, дія якого продовжена на 2020 рік, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за №60/11 від 24.10.2011 року, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Так, за період 2017-2020 років позивач перебував у щорічних відпустках та користувався правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка за період із 24 травня 2017 року по 21 червня 2017 року була йому нарахована та виплачена у розмірі 2105 грн., замість 3200 грн., за період із 20 червня 2018 року по 17 липня 2018 року у розмірі 2202 грн. 50 коп., замість 3723 грн., за період із 17 липня 2019 року по 12 серпня 2019 року у розмірі 2508 грн. 75 коп., замість 4173 грн. та за період із 13 вересня 2020 року по 09 жовтня 2020 року у розмірі 2746 грн. 25 коп., замість 4723 грн., тобто в розмірі, що не відповідає розміру, встановленому умовами Колективного договору. Відтак, сума недоплаченої позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за вказаний період становить 6256 грн. 50 коп. Будучи членом Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України Первинної профспілкової організації відокремленого структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Державного підприємства «Придніпровська залізниця», позивач 19 жовтня 2020 року звернувся із заявою до Голови ППО Криворізького локомотивного депо Кулешова А.В. з проханням врегулювання питання щодо отримання недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, на що йому було повідомлено, що 04 вересня 2020 року профспілка вже звернулась до Заступника Регіональної філії «Придніпровська залізниця» з управління персоналом та соціальної політики Литвинової І.Л. із вимогою за вих. №109 щодо приведення у відповідність до чинного законодавства розміру матеріальної допомоги на оздоровлення до вказаних в діючих колективних договорах та щодо здійснення перерахунку матеріальної допомоги на оздоровлення з 01 квітня 2017 року по теперішній час кожному працівнику та повернення незаконно недоплаченої частки зазначеної допомоги. В той же час, позивачу також було повідомлено, що з аналогічного питання у вересні 2019 року профспілка також зверталась до Відповідача та отримала відповідь, що до даних правовідносин застосовується прийнята 31 березня 2017 року спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці Букреєва О.В. за №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосовування з 01 квітня 2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величини «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Так, позивач вважає, що Відповідач таким чином допускає тривале порушення прав працівників, у зв`язку з чим він вимушений був звернутись до суду з даним позовом.

Позивач у судове засідання не з`явився, але його представник надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивача.

Представник відповідача у судове засідання також не з`явилась, але надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за відсутності представника Відповідача та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Разом з тим, Відповідач скористався своїм правом та надав до суду відзив на позов, згідно з яким представник Відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі зважаючи на наступне. Так, п. 3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за №60/11 від 24.10.2011 встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. В подальшому, відповідно до п.п. 3, 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-УІІІ від 06.12.2016 року, встановлено що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, передбачених колективним договором усіх рівнів. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. У відповідності до вищезазначеного спільною вказівкою голови правління «Укрзалізниця», члена Правління та голови Профспілки залізничних транспортних будівельників України від 29.03.2017 року №Ц/6-25/713-17 та спільною постановою керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці за №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року постановлено застосовувати з 01 квітня 2017 року замість мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом». Таким чином, у відповідності до положень ст.ст. 203, 215 ЦК України, вказаний вище Колективний договір в частині виплати матеріальної допомоги у розмірі не менше мінімальної заробітної плати є недійсним, оскільки прямо суперечить положенням п.п. 3, 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Отже, Відповідач вважає, що будь-яких порушень при нарахуванні позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення допущено не було, позаяк фактичний розмір матеріальної допомоги на оздоровлення не змінювався, а змінилась лише розрахункова величина.

Представник третьої особи про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак у судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно трудової книжки на ім`я позивача, останній з 18 жовтня 2007 року працює у Відповідача, а з 05 травня 2017 року на посаді слюсаря з огляду та ремонту локомотивів на пунктах технічного обслуговування (а.с.10-15).

Як убачається зі змісту позову та Відповідачем не заперечується, позивачу з 24 травня 2017 року по 21 червня 2017 року, з 20 червня 2018 року по 17 липня 2018 року, з 17 липня 2019 року по 12 серпня 2019 року та з 13 вересня 2020 року по 09 жовтня 2020 року надавалась щорічна тарифна відпустка до якої нараховувалась матеріальна допомога на оздоровлення.

Згідно наявних в матеріалах справи табуляграм за травень 2017 року, червень 2018 року, липень 2019 року та вересень 2020 року, позивачу була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення: за 2017 рік у розмірі 2105 грн., за 2018 рік у розмірі 2202 грн. 50 коп., за 2019 рік у розмірі 2508 грн. 75 коп. та за 2020 рік у розмірі 2745 грн. 25 коп. (а.с.16-19).

Не погоджуючись із виплаченим розміром матеріальної допомоги, позивач 19 жовтня 2020 року звернувся із заявою до Голови ППО ЗАЛП Криворізького локомотивного депо Кулешова А.В. з проханням посприяти щодо врегулювання питання отримання недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017, 2018, 2019 та 2020 роки (а.с.20).

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, профкоми Профспілки залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів України Криворізького локомотивного депо від імені трудових колективів звертались до директора Регіональної філії «Придніпровська залізниця» та голови Дорожньої профспілкової організації із вимогою за вих. №56 від 06.09.2019 року щодо приведення у відповідність до чинного законодавства розміру матеріальної допомоги на оздоровлення до вказаних в діючих колективних договорах та щодо здійснення перерахунку матеріальної допомоги на оздоровлення з 01 квітня 2017 року по теперішній час кожному працівнику та повернення незаконно недоплаченої частки зазначеної допомоги (а.с.24).

Окрім того, 04 вересня 2020 року профком Профспілки залізничників і транспортних будівельників України Криворізького локомотивного депо від імені трудового колективу звернувся до заступника Регіональної філії «Придніпровська залізниця» з управління персоналом та соціальної політики Литвинової І.Л. із вимогою за вих. №109, щодо приведення у відповідність до чинного законодавства розміру матеріальної допомоги на оздоровлення до вказаних в діючих колективних договорах та щодо здійснення перерахунку матеріальної допомоги на оздоровлення з 01 квітня 2017 року по теперішній час кожному працівнику та повернення незаконно недоплаченої частки зазначеної допомоги (а.с.25).

Отже, звертаючись до суду з позовом про стягнення з Відповідача недоплаченої суми матеріальної допомоги на оздоровлення, позивач посилався на те, що Відповідачем були порушені умови Колективного договору щодо виплати працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому п. 3.1.5 Колективного договору.

Згідно ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно ст. 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Так, згідно з п. 3.1.5. Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів в особі їх виборного органу, зареєстрованого за №60/11 від 24.10.2011 року, дія якого була продовжена на 2020 рік, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги ( а.с.21-23).

Однак, відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці за №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року постановлено застосовувати з 01 квітня 2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» (а.с.47).

Між тим, згідно з п. 1.4. вказаного Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», тобто на момент прийняття вказаної спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці за №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн., прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць - на рівні 1684 грн., а відтак, 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, становило 2105 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1762 грн., а тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, становило 2205 грн. 50 коп., при тому, що мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3723 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2007 грн., при цьому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, становило 2508 грн. 75 коп., а мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4173 грн.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2197 грн., при цьому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, становило 2746 грн. 25 коп., а мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4723 грн.

Таким чином, прийняття 31 березня 2017 року спільної Постанови керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці за №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року про застосовування з 01 квітня 2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величини «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством, а відтак указана постанова повинна була прийматись не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а на конференції трудового депо, оскільки на момент її прийняття мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200 грн. та була більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом. Разом з тим, суд зауважує, що розмір мінімальної заробітної плати є більшим, ніж 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом і в наступні спірні роки (2018, 2019, 2020), за які позивачу нараховувалась та виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення, а тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна Постанова керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці за №Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, яка погіршує становище працівників, а саме п. 3.1.5. Колективного договору.

При цьому, суд не приймає доводи Відповідача стосовно того, що п.п. 3, 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів.

Так, ст. 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Стаття 22 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги положення ст.ст. 22, 58 Конституції України, ст. 9 КЗпП України, суд вважає, що нові закони, які погіршують становище працівників, зокрема призводять до зменшення певних виплат, розмір яких врегульований до прийняття цих законів, договорами про працю не мають зворотної сили.

Як зазначалося вище, відповідно до Законів України «Про державний бюджет України на 2017 рік», «Про державний бюджет України на 2018 рік», «Про державний бюджет України на 2019 рік», «Про державний бюджет України на 2020 рік», встановлений розмір мінімальної заробітної плати по Україні був вищим, ніж 125 відсотків прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленого законом, а відтак, врахування положень п.п. 3, 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» при нарахуванні та виплаті, в даному випадку, позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення погіршує його становище, зменшуючи розмір належної йому до виплати допомоги, а тому не мають зворотної сили та не можуть бути застосовані при визначенні розміру такої допомоги.

Твердження ж Відповідача про те, що, після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-УІІІ від 06.12.2016 року, фактичний розмір матеріальної допомоги на оздоровлення не змінювався, а змінилась лише розрахункова величина, суд не приймає до уваги, оскільки такі спростовуються вище викладеним як такі, що потягли зміну реального розміру виплаченої позивачу матеріальної допомоги, позаяк замість того, щоб отримати за 2017 рік матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 3200 грн., позивач отримав лише 2105 грн., недоотримавши при цьому 1095 грн., замість того, щоб отримати за 2018 рік матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 3723 грн., позивач отримав лише 2202 грн. 50 коп., недоотримавши - 1520 грн. 50 коп., замість того, щоб отримати за 2019 рік матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 4173 грн., позивач отримав лише 2508 грн. 75 коп., недоотримавши - 1664 грн. 25 коп. та замість того, щоб отримати за 2020 рік матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 4723 грн., позивач отримав лише 2746 грн. 25 коп., недоотримавши при цьому 1976 грн. 75 коп.

Не приймає до уваги також суд посилання Відповідача на недійсність у відповідності до положень ст.ст. 203, 215 ЦК України, положень колективного договору в частині виплати матеріальної допомоги, як таких, що суперечать п.п. 3, 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», оскільки відповідно до ст. 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. При цьому, стаття 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагає судової процедури визнання їх недійсними.

Отже, приймаючи до уваги, що положеннями п. 3.1.5. Колективного договору визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні саме на момент виплати допомоги, суд вважає за необхідне при визначенні позивачу розміру недоплаченої частини вказаної допомоги виходити з розмірів мінімальної заробітної плати по Україні встановлених на 2017, 2018, 2019, 2020 роки, а тому приходить до висновку, що з Відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена останньому матеріальна допомога на оздоровлення в загальному розмірі 6256 грн. 50 коп., що складається з: 1095 грн. - недоплаченої допомоги за 2017 рік, 1520 грн. 50 коп. - недоплаченої допомоги за 2018 рік, 1664 грн. 25 коп. - недоплаченої допомоги за 2019 рік, 1976 грн. 75 коп. недоплаченої допомоги за 2020 рік.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з Відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. та на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 1850 грн. (а.с.29-38).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» структурний підрозділ «Криворізьке локомотивне депо» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2017-2020 роки в загальному розмірі 6256 грн. 50 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 1850 грн.

Стягнути зАкціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» структурний підрозділ «Криворізьке локомотивне депо» в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.