Провадження № 2/202/42/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_20,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, зобов`язання повернути майно за недійсними правочинами, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні, зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович, про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння, застосування наслідків недійсності правочину,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, ОСОБА_7 , про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування державної реєстрації права власності та виселення без надання іншого жилого приміщення. В подальшому 17.02.2015 року та 24.02.2016 року було подано уточнені позовні заяви та заява про додаткові обґрунтування позовних вимог від 24.04.2015 року.

В обґрунтування позову позивач в своїй позовній заяві, уточнених позовних заявах, посилався на те, 22 жовтня 1999 р. він зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , після укладання шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_6 ». 10.04.2001 року за особисті кошти, придбав 13/100 домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за 6500 доларів США у ОСОБА_14 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та ОСОБА_6 народилася донька ОСОБА_9 .

10.04.2001 року за рахунок продажу однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_4 на праві особистої власності, оскільки придбана ним в 1996 році, він здійснив перебудову та добудову мансардного поверху домоволодіння що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.09.2001 р. № 2160 ОСОБА_4 надано у власність дві земельні ділянки: кадастровий номер :04:075:0003 площею 0,0883 га та земельну ділянку кадастровий номер :04:075:0004 площею 0,0157 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . З 2002 року він, його дружина та донька ОСОБА_9 зареєстровані в даному домоволодінні.

10 листопада 2010 року позивач за наявності згоди дружини взяв позику у ОСОБА_15 в сумі 718 200 грн., що було еквівалентно 90000 доларам США - про що було укладено договір позики від 10.11.2010 року зі строком повернення 21.11.2010 року. Тещі ОСОБА_4 - ОСОБА_5 було добре відомо про укладання договору позики від 10.11.2010 року на суму еквівалентну 90 000 дол. США. Повернути грошові кошти в строк ОСОБА_4 не зміг у зв`язку з злочинними шахрайськими діями з боку третіх осіб і тому він знаходився в скрутному матеріальному становищі та не мав можливості погасити отриману позику.

09.12.2010 р. позивач терміново (угоди оформлялися за терміновим замовленням) під впливом тяжкої для нього обставини (під загрозою втратити єдине житло на яке можливо було звернути стягнення по зобов`язанням за договором позики від 10.11.2010 року) і на вкрай невигідних умовах (так, вартість нерухомого майна зазначеного в договорах купівлі-продажу зазначено не за ринковими цінами, а фактично в десять разів нижче ринкових цін) вчинив продаж власного нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 своїй тещі ОСОБА_5 . Крім того, в цей же день ОСОБА_4 подарував своєму батьку ОСОБА_16 квартиру АДРЕСА_3 . На час укладання угоди в домоволодінні була зареєстрована та проживала дитина - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач та його дружина не зверталися до Органу опіки та піклування за згодою на продаж домоволодіння. Таким чином ОСОБА_4 під впливом тяжкої для нього обставини під загрозою втратити єдине житло, на яке можливо було звернути стягнення по зобов`язанням за договором позики від 10.11.2010 року і на вкрай не вигідних умовах уклав договори відчуження всього власного нерухомого майна.

Фактично 09.12.2010 року ОСОБА_4 терміново відчужив родичам все належне йому на праві власності майно під загрозою втратити це майно.

ОСОБА_5 було добре відомо, що в домоволодінні яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована та мешкає дитина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як ОСОБА_5 після смерті чоловіка тривалий час проживала в даному домоволодінні. І відповідно, ОСОБА_5 добре було відомо, що для укладання договору купівлі-продажу необхідно отримати дозвіл Органу опіки та піклування - це свідчить про недобросовісність ОСОБА_5 як набувача і є підставою для задоволення позову про витребування майна. Таким чином, оскільки договір від 09.12.2010 р. купівлі-продажу 13/100 домоволодіння укладено без згоди органу опіки та піклування, то він є таким, що не відповідає вимогам закону, а відтак є недійсним.

При укладанні даних договорів між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було обумовлено, що після вчинення повного розрахунку ОСОБА_4 по зобов`язанням, що виникли по договору позики від 10.11.2010 року (тобто після погашення позики в сумі 90000 доларів США), ОСОБА_5 продасть назад нерухоме майно ОСОБА_4 або угоду купівлі-продажу буде розірвано. При цьому, при укладанні договорів нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 жодних розрахунків за нібито продане нерухоме майно не проводилося, а тільки в договорах було зроблено стандартний запис нотаріусом про проведення розрахунку, який не відповідав дійсності.

Позивач посилається на те, що у ОСОБА_5 не було ніколи грошових коштів в сумі 131 162 грн., вона все життя працювала поштаркою з мінімальною заробітної платою і на момент вчинення угоди була пенсіонеркою і жодних доходів крім мінімальної пенсії у неї немає.

Також умисел обох сторін щодо укладання фіктивної угоди купівлі-продажу 13/100 частин домоволодіння та двох земельних ділянок площею 0,0883 га та 0,0157 га підтверджується нереальною ціною договорів. Так, станом на грудень 2010 року ринкова вартість аналогічного нерухомого майна орієнтовано дорівнювала: 10000 дол. США за 1 сотку - тобто за 10,4 сотки - 100000 дол. США (800 000 грн.).

За відсутності укладеного договору позики та зобов`язань по ньому в сумі 90000 дол. США (як тяжкої обставини), який ставив під загрозу втратити єдине житло яким володів ОСОБА_4 правочини щодо відчуження 13/100 частин домоволодіння та двох земельних ділянок не було б вчинено з боку ОСОБА_4 взагалі або вчинено не на таких умовах, так як дане майно можливо було відчужити за ринковими цінами за набагато більшу суму.

Тільки в 2011 році ОСОБА_4 погасив взяту позику в сумі 90000 дол. США за договором позики від 10.11.2010 року.

Крім того, дані договори були укладені одразу після укладання договору позики на 90000 дол. США від 10.11.2010 р. та зміна власника з ОСОБА_4 на його тещу - ОСОБА_5 , яка мешкала в даному домоволодінні, дійсно створювала можливість позбавити ОСОБА_4 можливості втратити власне нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в разі неповернення позики; сторони правочину не вчинили дії, які направлені на досягнення правових наслідків передбачених договорами купівлі-продажу нерухомого майна щодо фактичного проведення розрахунку за нібито придбане нерухоме майно.

Жодний з укладених договорів не встановлював факт передачі нерухомого майна. Фактично все нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 не передавалося ОСОБА_5 і знаходилося у ОСОБА_4 . Так, до 2014 року ОСОБА_4 , як і раніше користувався та розпоряджався своїм нерухомим майном, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , як його власник, а саме: оплачував за нього комунальні платежі, вчиняв догляд за домоволодінням, купляв різне обладнання (газовий котел, замки тощо), зберігав власні речі тощо.

В 2013 році взаємовідносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 погіршилися. Коли ОСОБА_4 в 2013 році звернувся до тещі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з приводу юридичного переоформлення на нього нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 - то сторони досягли угоди про те, що ОСОБА_5 поверне ОСОБА_4 все майно і в якості гарантії даної домовленості з боку ОСОБА_5 було надано розписку, згідно з якою ОСОБА_5 підтверджувала, що право власності на спірне майно фактично належить ОСОБА_4 . На пропозицію ОСОБА_4 щодо розрахунку за ринковими цінами за отримане нерухоме майно з боку ОСОБА_5 було отримано відповідь про відсутність фінансової можливості проведення даного розрахунку та надана була боргова розписка з цього приводу. Але в 2014 році ОСОБА_5 так і не виконала домовленості та не повернула отримане безпідставно та з порушенням чинного законодавства майно. 18 лютого 2014 року згідно з рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було розірвано.

Будь-яка можливість досягнення мирним шляхом вирішення спірних питань втрачена, а тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Додатковою підставою для визнання договору купівлі-продажу спірного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 недійсним є той факт, що фіктивність та формальність угоди підтверджується тим, що в договорі купівлі - продажу зазначено, що предметом договору купівлі-продажу є: 13/100 частики домоволодіння АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розміром 2050 кв.м. з відповідними будівлями та спорудами. На зазначеній земельній ділянці в цілому розташовані: А- житловий будинок, дер/маз. об.цеглою, житловою площею 121,4 кв. м, загальною площею 172,6 Б-погріб з шийкою, цегла, Ст. Ст1- стіни, Г - гараж, цегла, Ж - убиральня, цегла, 3- убиральня, цегла, 1-11,І, II - споруди.

Для продажу 13/100 частки домоволодіння, що складається: в житл. Буд. А-1 прим.,1-3,1-4, 1-5, в прибудові а-1, а' -1 , убиральня З, споруди № 1,2, 7, І житловою площею 23,1 кв.м., загальною пл. 40,9 кв.

Але станом на 09.12.2010 року 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 мало самочинно збудований другий поверх і в технічному паспорті була зазначена хибна інформація, про стан 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яка не відповідала фактичним обставинам.

Факт того, в договорі купівлі-продажу 13/100 частини домоволодіння від 09.12.2010 р. зазначено об`єкт, який фактично не відповідав даним зазначеним в договорі у зв`язку з переобладнанням, перебудовою та добудовою другого поверху - можуть підтвердити свідки (до матеріалів справи долучено 15 письмових пояснень осіб, які підтверджують, що другий поверх вже було збудовано на грудень 2010 року, а також даний факт підтверджується фотографіями зробленими згідно відтиску на фото 19.09.2004 р. в 13 год. 00 хв. і де в спірній 13/100 частини домоволодіння вже велося будівництво другого поверху, а також фотографією який стан мало 13/100 частини домоволодіння вже в 2007 році.

Щодо дати зазначеної в технічному паспорті на спірне домоволодіння - то другий поверх, який станом на 2010 рік не мав документів і був самочинним будівництвом не було зазначено, так як інакше технік БТІ зазначив би, що має місце самочинна добудова і спірне домоволодіння не вдалося б швидко перереєструвати на тещу з метою уникнення загрози втрати за борги даної нерухомості.

ОСОБА_4 в період з кінця 2011 р. по кінець 2014 р. вчиняв дії щодо догляду за домоволодінням по АДРЕСА_1 як власник та господар. З грудня 2014 року ОСОБА_4 не може потрапити в будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також на територію даного домоволодіння у зв`язку з тим, що в будинку без повідомлення його як співмешканця даного домоволодіння було замінено ключі від замків та замінено ключі від вхідної двері на територію домоволодіння, наявний в нього пульт від воріт не працює.

Просив суд: визнати поважним та поновити ОСОБА_4 строк звернення до суду з позовними вимогами про визнання недійсними договору від 09.12.2010 року купівлі-продажу 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :04:075:003 площею 0.0883 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :04:075:004 площею 0.0157 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зобов`язати повернути дане майно та визнати право власності на дане майно; визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу /бланк ВРД № 761068/ від 09.12.2010 року 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6028 та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу /бланк ВРД № 761069/ земельної ділянки кадастровий номер :04:075:003 площею 0.0883 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6031 та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на земельну ділянку кадастровий номер :04:075:003 площею 0.0883 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу /бланк ВРД 761070/ земельної ділянки кадастровий номер :04:075:004 площею 0.0157 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6034 та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на земельну ділянку кадастровий номер :04:075:004 площею 0.0157 га що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) повернути ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) майно передане за недійсними правочинами: 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку кадастровий номер :04:075:004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку кадастровий номер :04:075:003 площею 0.0883 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та передати ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) правовстановлюючі документи на дане майно; визнати за ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) право власності на: 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку кадастровий номер :04:075:004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку кадастровий номер :04:075:003 площею 0.0883 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; усунути ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) перешкоди в користуванні домоволодінням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення його у дане домоволодіння та зобов`язати ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) не чинити перешкоди ОСОБА_4 в користуванні домоволодінням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та у доступі на територію цього домоволодіння і надати повний комплект ключів від дверей та воріт домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; покласти судові витрати на відповідачів.

10.03.2015 року відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 подали заяву про застосування строків позовної давності. Вказали, що позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом 23 грудня 2014 року після спливу строку позовної давності за своїми позовними вимогами про визнання договорів купівлі-продажу 13/100 частин домоволодіння та 2-х земельних ділянок розташованих за адресою: АДРЕСА_1 від 09 грудня 2010 року. Просили суд застосувати строки позовної давності до вимог ОСОБА_4 та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволено частково; визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу /бланк ВРД № 761068/ від 09.12.2010 року 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6028 та скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу /бланк ВРД № 761069/ земельної ділянки кадастровий номер :04:075:0003 площею 0.0883 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6031 та скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на земельну ділянку кадастровий номер :04:075:0003 площею 0.0883 Га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу /бланк ВРД 761070/ земельної ділянки кадастровий номер :04:075:0004 площею 0.0157 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6034 та скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на земельну ділянку кадастровий номер :04:075:0004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язано ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) повернути ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) майно передане за недійсними правочинами: 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер :04:075:004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер :04:075:003 площею 0.0883 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) право власності на: 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з: в житл. буд. А-1 прим. 1-3, 1-4, 1-5, в прибудові а-1 прим. 1-2, 1-1, тераса а'-1, убиральня З, споруди № 1, 2, 7, І, житл. пл. 23,1 кв.м., заг.пл. 40,9 кв.м.; земельну ділянку кадастровий номер :04:075:004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер :04:075:003 площею 0.0883 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; усунуто ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) перешкоди в користуванні домоволодінням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення його у дане домоволодіння та зобов`язано ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) і ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) не чинити перешкоди ОСОБА_4 в користуванні домоволодінням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та у доступі на територію цього домоволодіння і зобов`язано ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) надати повний комплект ключів від дверей та воріт домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; в іншій частині позову ОСОБА_4 - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір у розмірі 2042 гривні 42 копійки. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року скасовано і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 липня 2018 року, головуючим суддею у справі визначено судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 13 липня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року задоволено клопотання представника відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_3 про забезпечення доказів по цивільній справі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про забезпечення зустрічного позову до його пред`явлення.

23.09.2019 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради,Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння, застосування наслідків недійсності правочину, яку просили об`єднати в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння, застосування наслідків недійсності правочину, залишено без руху і надано позивачам термін для усунення недоліків десять днів з дня отримання позивачами ухвали, однак не пізніше 03 жовтня 2019 року включно.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 26.09.2019 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровськоїміської ради, Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння, застосування наслідків недійсності правочину та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, зобов`язання повернути майно за недійсними правочинами, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом позивачі вказали, що за час розгляду справи у судових інстанціях та незважаючи на те, що ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтовою О.В. від 18 квітня 2017 року за вищезазначеною цивільною справою відкрите касаційне провадження, витребувана справа із суду першої інстанції та виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року зупинено до закінчення касаційного провадження у справі, позивач ОСОБА_4 навмисно з метою уникнення у подальшому можливого повернення нерухомого майна до власниці ОСОБА_5 , здійснив наступні дії.

За позивачем ОСОБА_4 на підставі рішення судів першої та апеляційної інстанції 31 березня 2017 року державним реєстратором Комунального підприємства «Будинок Юстиції» Дніпропетровської обласної ради було зареєстроване право власності на 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34596006 від 03.04.2017 р.

Також позивачем ОСОБА_4 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сервіс Експерт М» за договором № 642-и від 04.10.2017 р. була замовлена та виконана технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,0883 га, яка визначена за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та розташована за адресою: АДРЕСА_1 з присвоєнням нових кадастрових номерів:земельна ділянка площею 0,0561 га, кадастровий номер :04:075:0029, реєстраційний номер 101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) була зареєстрована за позивачем 30.10.2017 р. відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області; земельна ділянка площею 0,0322 га, кадастровий номер :04:075:0028, реєстраційний номер 101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та зареєстрована за позивачем 30.10.2017р. відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Після поділу земельних ділянок, позивач ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 823, від 24.11.2017 р. продав земельну ділянку площею 0,0561 га, кадастровий номер :04:075:0029, реєстраційний номер 101, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 своєму знайомому - ОСОБА_10 за 151 291 грн.

Окрім цього, позивач ОСОБА_4 на підставі договору купівлі- продажу земельної ділянки, серія та номер: 825, від 24.11.2017 р. продав земельну ділянку площею 0,0157 га, кадастровий номер :04:075:0004, реєстраційний номер , з цільовим призначенням для ведення підсобного господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 своєму знайомому - ОСОБА_10 за 42 339,95 грн.

04 грудня 2017 року позивач ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_11 договір іпотеки, згідно з яким передав ОСОБА_11 (іпотекодержателю) земельну ділянку площею 0,0322 га, кадастровий номер :04:075:0028, реєстраційний номер 101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі якого було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38501160 від 04.12.2017 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим Антоном Олексійовичем. Дана земельна ділянка передана іпотекодержателю ОСОБА_11 для забезпечення основного зобов`язання (позики) на суму 540000, 00 грн. Вартість земельної ділянки за договором іпотеки становить 88 195 грн. 86 коп.

Вказали, що право власності на нерухоме майно, яке є предметом позову ОСОБА_4 є: 13/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, кадастровий номер :04:075:0004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, кадастровий номер :04:075:0003, площею 0,0883 га, яка визначена за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Не зважаючи на скасовані 23.05.2018 р. Верховним Судом рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2016 р. та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.03.2017р., було перереєстровано за ОСОБА_4 13/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, кадастровий номер :04:075:0004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, кадастровий номер :04:075:0003, площею 0,0883 га, яка визначена за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому земельна ділянка, кадастровий номер :04:075:0003, площею 0.0883 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 була поділена на дві земельні ділянки, а потім одна із них продана ОСОБА_10 , а друга перебуває в іпотеці у іпотекодержателя ОСОБА_11 . Таким чином, за позовом ОСОБА_4 відсутні предмети позову.

Вищезазначені об`єкти нерухомого майна належать ОСОБА_5 на законних підставах на підставі договорів купівлі-продажу, які необґрунтовано оспорює колишній власник ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 не укладала та не підписувала правочини, які поза її волею уклав ОСОБА_4 , попередньо зареєстрував право власності за собою на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року, яке було скасовано постановою Верховного Суду від 23 травня 2018, отже волевиявлення власника ОСОБА_5 на укладення цих правочинів було відсутнє, а тому такі правочини слід визнати недійсними.

Вказали, що окрім того, вищезазначені об`єкти нерухомості були спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які з 22 жовтня 1999 року дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_9 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2014 року ухваленим за позовом ОСОБА_4 , шлюб був розірваний. Рішення суду набрало чинності 28.02.2014 р.

05 січня 2000 року був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 . Покупцем за договором був на той час чоловік ОСОБА_6 - ОСОБА_4 . Квартира № 1 в зазначеному житловому будинку була придбана за спільні сімейні кошти в розмірі 8 873 грн. і після придбання стала спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 , та ніколи не була особистою власністю ОСОБА_4 .

Житловий будинок, в якому розташована придбана ОСОБА_4 та ОСОБА_6 квартира № 1 , складався з двох квартир у тому числі квартири 2 , яка зараз належить третій особі за позовом - ОСОБА_7 , у цілому йому належить 87/100 часток вищезазначеного домоволодіння.

На підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18 квітня 2000 року № 932 замість договору купівлі-продажу від 05.01.2000 р. позивачу ОСОБА_4 , на якого було зареєстровано право власності на підставі вищезазначеного договору, було надано свідоцтво про право власності на 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Після придбання зазначеної нерухомості ОСОБА_4 та ОСОБА_6 почали займатися ремонтом квартири в житловому будинку і здійснили деякі поліпшення умов життя.

Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної ради від 17 листопада 2000 року № 979 за заявою ОСОБА_4 за ним узаконено самовільно збудовані: сіни а-1, відкриту веранду a 1-1 у домоволодінні по АДРЕСА_1 , вирішено визнати та оформити за ним право власності на це самовільне будівництво та встановлено право власності на ідеальні частки домоволодіння, де в користуванні ОСОБА_4 знаходилось 13/100 частки від всього домоволодіння,та затверджений акт ідеальних часток зазначеного домоволодіння складений працівниками ДМБТІ 10.04.2000р.

25 травня 2001 року до міського голови з заявою звернувся позивач ОСОБА_4 з метою передачі йому у власність безкоштовно земельну ділянку площею 0,1040 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування будинку, господарських будівель га споруд та до заяви додав висновок державної землевпорядної експертизи № 150-к від 17.04.2001р.

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20 вересня 2001 року №2160 позивачу ОСОБА_4 передані у власність для ведення особистого підсобного господарства, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельна ділянка загальною площею 0,1040 га, з яких 0,0157 га для ведення підсобного господарства та 0,0883 га присадибна ділянка, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2002 році ОСОБА_6 , та ОСОБА_4 зареєструвались за адресою належного нам на праві спільної сумісної власності подружжя, домоволодіння.

На підставі вищезазначеного рішення виконкому позивачу ОСОБА_4 було видано Державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ДП № 121085 від 10.10.2001р. на вищезазначені дві земельні ділянки та даний акт було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 037791.

Договори купівлі-продажу 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та договори купівлі-продажу двох земельних ділянок площею 0,0157 га та 0,0883 га, які розташовані за зазначеною вище адресою, були укладені між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_5 09 грудня 2010 року у встановленому законом порядку, а саме: була надана письмова згода дружини продавця - ОСОБА_6 на укладання договору, договори були посвідчені нотаріусом, зареєстровані у реєстрі правочинів, на підставі договорів було також зареєстровано право власності державним реєстратором за покупцем ОСОБА_5 .

24 листопада та 04 грудня 2017 року при укладанні договорів купівлі-продажу земельних ділянок та договору іпотеки ОСОБА_4 склав заяви, якими стверджував, що під час набуття права власності на земельні ділянки, в зареєстрованому шлюбі він не перебував, ні з ким не проживав та не вів спільне господарство, тому земельні ділянки є його особистою приватною власністю придбані за особисті кошти. Разом з тим, 13/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 придбані за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, тому земельна ділянка площею 0,0883 га, яку без згоди ОСОБА_6 поділив ОСОБА_4 , перейшла до ОСОБА_6 по праву переходу.

Виходячи із викладеного, оскільки при укладанні договорів купівлі-продажу земельних ділянок та договору іпотеки відповідно до вимог ст.65 СК України та ст.578 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про іпотеку» вимагалася нотаріальна згода ОСОБА_6 , як співвласника майна, проте такої згоди вона не надавала, що в силу положень частини першої ст. 203 ЦК України, частини першої ст.205 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

Разом з цим, ОСОБА_6 , наголошує, що спірна нерухомість 09 грудня 2010 року була відчужена на законних підставах та з її згоди, що була нотаріально посвідчена, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 , яка вибула з її володіння поза її волею, а тому підлягає витребуванню на користь ОСОБА_5 , а укладені незаконно поза волею власника договори, визнанню недійсними. Просили суд: визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0561 га, кадастровий номер :04:075:0029, реєстраційний номер 101, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 24 листопада 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. за реєстровим номером №823, недійсним; витребувати із володіння ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0561 га, кадастровий номер :04:075:0029, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_5 право власності на зазначену земельну ділянку; визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0157 га, кадастровий номер :04:075:0004, реєстраційний номер 01, з цільовим призначенням для ведення підсобного господарства яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 24 листопада 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. за реєстровим номером №825, недійсним; витребувати із володіння ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0157 га, кадастровий номер :04:075:0004, реєстраційний номер 01, з цільовим призначенням для ведення підсобного господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_5 право власності на зазначену земельну ділянку; визнати договір іпотеки, укладений 04 грудня 2017 року між іпотекодавцем ОСОБА_4 та іпотекодержателем ОСОБА_11 про передачу в іпотеку земельної ділянки площею 0,0322 га, кадастровий номер :04:075:0028, реєстраційний номер 101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, посвідченого 04.12.2017р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. за реєстровим номером 848, недійсним.

В порядку застосування недійсності Договору іпотеки, укладеного 04 грудня 2017 року між іпотекодавцем ОСОБА_4 та іпотекодержателем ОСОБА_11 про передачу в іпотеку земельної ділянки площею 0,0322 га, кадастровий номер :04:075:0028, реєстраційний номер 101: виключити з Державного реєстру іпотек запис № 23718924 від 04 грудня 2017 року про державну реєстрацію Договору іпотеки; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження № 23719365 від 04 грудня 2017 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за Договором іпотеки.

Витребувати із володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0322 га, кадастровий номер :04:075:0028, реєстраційний номер 101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , скасувавши запис про державну реєстрацію права власності №23219500 від 02.11.2017 р. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 7977553 від 07.11.2017 р.), визнати за ОСОБА_5 право власності на зазначену земельну ділянку.

Витребувати із володіння ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 13/100 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати запис про державну реєстрацію права власності № 19784907 від 31.03.2017р. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 34596006 від 03.04.2017 р., визнати за ОСОБА_5 право власності на 13/100 частин зазначеного домоволодіння.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 усі понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

13.01.2020 року від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву в якому вказав, що він повністю не визнає позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння, застосування наслідків недійсності правочину. Вказав, що по-перше, ОСОБА_4 діяв добросовісно та у відповідності до вимог закону так, як рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2016 року залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.03.2017 року набуло чинності 09.03.2017 року і ОСОБА_4 , як власник майна, спочатку зареєстрував дане майно за собою, відновивши порушення своїх прав з боку ОСОБА_5 і потім розпорядився даним майном використовуючи права власника - при цьому жодні права та інтереси ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не було порушено.

Так, 31 березня 2017 року державним реєстратором Комунального підприємства «Будинок юстиції» за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34596006 від 03.04.2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, якою було відкрито провадження за касаційною скаргою відповідачів та було зупинено виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі, винесена тільки 18 квітня 2017 року.

Таким чином, рішення суду щодо відновлення права власності за ОСОБА_4 було виконано після набуття законної сили рішенням суду і в той час коли жодних обмежень щодо виконання даного рішення суду не існувало.

В подальшому ОСОБА_4 використовував свої права власника на нерухоме майно також у відповідності до вимог чинного законодавства України і без жодних порушень прав відповідачів - так як жодних арештів, заборон не було застосовано з боку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо нерухомого майна ОСОБА_4 .

По-друге, ОСОБА_5 фактично ніколи не була власником спірного домоволодіння і вона була добре освічена, що ціллю укладання фіктивних договорів купівлі-продажу домоволодіння було зберігання власності ОСОБА_4 який потрапив в тяжкі обставини.

Фактичним власником завжди являвся ОСОБА_4 , який і сплачував всі платежі за утримання будинку, в тому числі і після укладання спірних договорів, аж до отримання ним травми руки.

Цей факт підтверджується в тому числі 48 квитанціями про сплату комунальних послуг з боку ОСОБА_4 з моменту укладання фіктивних договорів до 2014 року (наданими з боку відповідачів).

Також з боку позивача надано до суду додаткове обґрунтування позовних вимог в частині здійснення виконання обов`язків власника домоволодіння по АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_4 в 2011-2014 роках (після укладання спірних фіктивних договорів купівлі-продажу) де 64 письмовими доказами підтверджується, що саме ОСОБА_4 виконував права та обов`язки господаря та власника спірного домоволодіння після укладання оскаржуваних фіктивних договорів купівлі-продажу.

У ОСОБА_5 ніколи не було грошових коштів необхідних для оплати за дане домоволодіння, що підтверджується наданими доказами.

Крім того, вона була добре освічена, що зазначений в договорі купівлі-продажу одноповерховий будинок вже давно не існує, і що саме ОСОБА_4 перебудував його в двоповерховий. Тобто на момент купівлі-продажу спірного будинку - він не існував в тій формі та вигляді, який зазначено в тексті договору і цей факт доводиться багатьма доказами, долученими ОСОБА_4 до матеріалів справи. Це є окремою підставою визнання спірних договорів купівлі-продажу земельних ділянок та будинку недійсними. З боку позивача надано до суду додаткове обґрунтування дати побудови в 2004 -2005 роках другого (мансардного) поверху домоволодіння по АДРЕСА_7 , де 50 письмовими доказами підтверджується, що станом на 2005 рік вже було збудовано другий поверх - тобто на момент укладання оскаржуваних фіктивних договорів фактична площа спірного домоволодіння була вдвічі більшою. Доказом того, що ОСОБА_4 в 2004-2005 рр. приймав особисту участь в будівництві спірного домоволодіння є фотографії де зафіксований ОСОБА_4 під час виконання будівельних робіт, а ось ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_6 крім брехливих висловів не додали жодного доказу того, що вони приймали хоч якусь участь у перебудові спірного будинку.

ОСОБА_5 добре знала, що в будинку мешкає дитина, і що укладання договору купівлі-продажу без дозволу органу опіки та піклування є протиправним.

Звернув увагу на те, що посилання в зустрічному позові на нібито те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 не підтверджується належними та допустимими доказами - тоді як з долучених до матеріалів справи доказів слідує, що спірне домоволодіння було придбано за особисті кошти ОСОБА_4 і воно було перероблене також за особисті кошти ОСОБА_4 , отримані від продажу особистого нерухомого майна.

Жодних доказів про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя або поділ ОСОБА_6 в межах трирічного строку позовної давності не подавала, але їй було на момент розірвання шлюбу добре відомо про наявність того факту, що ОСОБА_4 заперечує, що майно є спільною сумісною власністю подружжя, та вважає його своєю особистою власністю.

У абсолютно всіх документах до кінця 2010 року (а на деяких і до 2004 року) на 13/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 зазначено, як власника ОСОБА_4 . Саме ОСОБА_4 використав своє право на безкоштовну приватизацію та приватизував на себе особисто земельну ділянку,на якій розташовано його особисте нерухоме майно 13/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в повному обсязі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2019 року задоволено заяву представника відповідача про забезпечення зустрічного позову та накладено арешт та заборонено будь-яким особам вчиняти будь які дії щодо відчуження спірного майна.

03.06.2020 року від третьої особи ОСОБА_9 надійшли письмові пояснення по справі в яких вказала, що вона заперечує в повному обсязі проти задоволення позовних вимог свого батька - ОСОБА_4 . Їй зі слів матері ОСОБА_6 та бабусі ОСОБА_5 відомо, що бабуся заплатила батьку ОСОБА_4 гроші за придбання нерухомості, а після того, як батьки розійшлись, позивач ОСОБА_4 почав вимагати від бабусі повернення нерухомості. Ніяких її прав при вчиненні правочинів порушено не було, тому що вона як проживала в спірній нерухомості, так і проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Починаючи з 2013 року позивач постійно тероризує її матір та бабусю.

Вважає, що між сторонами правочинів були укладені реальні договори купівлі-продажу нерухомості, та відсутні підстави вважати, що яка-небудь сторона не виконала зобов`язання за договорами.

Загрози втрати житла у позивача ОСОБА_4 ніколи не було, тому що він як був зареєстрований за адресою спірного будинку, так і продовжує бути зареєстрованим, та проживав в ньому до серпня 2011 року, після чого добровільно залишив домоволодіння. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 необґрунтовані та не підтверджені належними доказами. Просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2020 року закрито підготовче судове засідання і призначено справу до розгляду.

Представники позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , ОСОБА_17 , ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали з наведених в уточненій позовній заяві підстав, зустрічні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви з наведених у відзиві підстав. Представник ОСОБА_1 вказав, що на час укладання договору купівлі-продажу домоволодіння у такому вигляді, як описано в договорі, вже не існувало в натурі, так як даний об`єкт нерухомості був повністю перебудований позивачем з глиняного сараю в двоповерховий будинок. І цей факт за сім років не змогла спростувати адвокат відповідачів з огляду на наявні в матеріалах справи фотографії спірного двоповерхового будинку датовані 2006-2007 роками та показаннями свідка ОСОБА_18 , який безпосередньо приймав участь у перебудові даного домоволодіння. Факт фіктивності спірних договорів підтверджується наявністю умислу в усіх сторін правочину на вчинення фіктивного правочину. Так, відповідачу ОСОБА_5 було добре відомо про те, що одноповерховий будинок, який зазначений як предмет договору купівлі-продажу вже перебудовано в двоповерховий та в квартирі проживає малолітня дитина. Їй добре було відомо про складну фінансову ситуацію, в якій опинився її зять. Вказав на невідповідність цін зазначених у спірних договорах купівлі-продажу ринковим цінам в кілька разів, що підтверджується висновком експерта оцінювача, долученого до матеріалів справи та фінансову неспроможність ОСОБА_5 . Звернув увагу на те, що всі спірні договори оформлялись одночасно по терміновим замовленням і в цей же час ОСОБА_4 переоформив свою квартиру на престарілого батька за договором дарування. Крім того, після укладання фіктивних договорів ОСОБА_4 продовжував виконувати функції власника і цей факт підтверджується доказами оплати за дане домоволодіння і продовження добудови даного домоволодіння за власний рахунок. Також ОСОБА_5 власноручною розпискою підтвердила той факт, що ОСОБА_4 вже після укладання спірних договорів купівлі-продажу все ж таки є власником спірного домоволодіння та земельних ділянок. Поведінка же ОСОБА_4 щодо бажання уникнути звернення стягнення на майно була добросовісною.

Представники позивача ОСОБА_17 , ОСОБА_2 звернули увагу на те, що після укладання договорів купівлі-продажу від 09.12.2010 року про відчуження нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 надала позивачеві розписку від 06.09.2013 р., в якій зазначила, що позивач є власником 50% домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . В момент укладання договорів від 09.12.2010 року позивач та відповідач не мали намірів виконання умов договорів, фактично не виконали дії з виконання правочинів та відповідно, не очікували реального настання правових наслідків за такими угодами. Метою укладання договорів від 09.12.2010 р. - це запобігання звернення стягненню на нерухоме майно позивача у випадку невиконання ним умов договорів позики від 10.11.2010 року. ОСОБА_5 була добре обізнана про становище позивача, оскільки на момент укладання угоди позики від 10.11.2010 р. та договорів від 09.12.2010 р. була тещею позивача, проживала з позивачем, його дружиною та донькою у домоволодінні. Зазначили, що позивач дотримався вимог щодо позовної давності, оскільки загальний строк позовної давності позивачем розпочався з 06.09.2013 р., тобто з моменту визнання відповідачем ОСОБА_5 свого обов`язку перед ОСОБА_4 .

Представник відповідачів ОСОБА_19 , ОСОБА_5 та третьої особи ОСОБА_9 - ОСОБА_3 позовні вимоги за основним позовом не визнала, та просила суд в задоволенні уточненої позовної заяви відмовити та задовольнити зустрічну позовну заяву з наведених в позові підстав. Просила суд застосувати строки позовної давності до вимог ОСОБА_4 та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.Вказала на те, що правочини купівлі-продажу домоволодіння і земельних ділянок, які були укладені між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були реальними. Зазначене майно було спільною сумісною власністю подружжя, а не особистою власністю ОСОБА_4 . Для ОСОБА_6 , яка надавала згоду на відчуження майна, як спільного сумісного майна, на умовах визначених чоловіком, не існувало жодних тяжких обставин.

Представник відповідача ОСОБА_10 - ОСОБА_20 в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом не визнав та просив суд відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви та задовольнити позовні вимоги за основним позовом. Не заперечував того, що ОСОБА_10 є товаришем ОСОБА_4 .

Треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович в судове засідання не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до інформації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) приватний нотаріус ДМНО Петрушенська Інна Романівна відповідно до заяви припинила діяльність, даних про правонаступників немає.

Суд, заслухавши учасників справи, допитавши свідка ОСОБА_18 , вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги за основним позовом не підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 22 жовтня 1999 р. ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 в відділі ЗАГС Жовтневого р-ну м. Дніпропетровська. Прізвище дружини після укладання шлюбу - ОСОБА_6 (копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 від 22.10.1999 р.) ( т.1 а.с.116).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвано. Рішення набрало чинності 28.02.2014 року.

До 01.01.2000 року згідно з комп`ютерною базою ЦНП № 1201 м. Дніпропетровськ на ім`я ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) було зареєстровано три транспортні засоби: ВАЗ 2107, д/н НОМЕР_7 ; ВMW 316І, д/н НОМЕР_8 , РАФ 22031, д/н НОМЕР_9 (лист ЦПН № 1201 від 01.04.2015 р. № 14/1ЦПН-А-276) ( т.2 а.с.45).

25.02.2000 року згідно з відповіддю КП «ДМБТІ» від 06.04.2015 р. № 3514 - ОСОБА_4 продав квартиру АДРЕСА_8 , яка була його особистою власністю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 народилася донька ОСОБА_9 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 від 14.06.2000 р.) (т.1 а.с.116)

05 січня 2000 р. ОСОБА_4 придбав 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_14 згідно з договором купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Сидоревич В.А., зареєстровано в реєстрі за №6-31. Продаж вчинено за 8873 грн. ( т.1 а.с.119).

Відповідно до заяви ОСОБА_22 , справжність підпису якого посвідчена 08.04.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. за реєстровим номером 1209, в жовтні 1999 року він отримав від ОСОБА_6 завдаток за продаж будинку розмірі 2500 доларів США, про що зазначив у підписаній ним розписці (т.2 а.с.46).

Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної ради від 17 листопада 2000 року № 979 за заявою ОСОБА_4 узаконено самовільно збудовані: сіни а-1, відкриту веранду a1-1 у домоволодінні по АДРЕСА_1 , вирішено визнати та оформити за ним право власності на це самовільне будівництво та встановлено право власності на ідеальні частки домоволодіння, де в користуванні ОСОБА_4 знаходилось 13/100 частки від всього домоволодіння,та затверджений акт ідеальних часток зазначеного домоволодіння складений працівниками ДМБТІ 10.04.2000 р ( т.1 а.с.128).

Згідно зі Свідоцтвом про право власності, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 10.04.2001 р., ОСОБА_4 є власником 13/100 частин домоволодіння, яке розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18 квітня 2000 року, замість договору купівлі-продажу від 5 січня 2000 р. Зареєстровано 10.04.2001 р. Дніпропетровським МБТІ, про що здійснено запис в реєстрову книгу № 663 за реєстровим № 2691-536 (т.1 а.с.24, а.с.120).

Згідно з Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.09.2001 р. № 2160 про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам в Індустріальному районі м. Дніпропетровська по фактичному розміщенню домоволодінь, ОСОБА_4 передано у приватну власність земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , по загальною площею 0,1040 га: 0,0157 - підсобне господарство; 0,0883 - присадибна ділянка ( т.1 а.с. а.с.121, 122).

Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю Серії ІІІ-ДП № 121085 ОСОБА_4 , на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20.09.2001 року за №2160, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1040 га. землю передано: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0,0883 га.; ведення особистого підсобного господарства - 0,0157 га. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №037791 (т.1 а.с. 125). Кадастрові номера земельних ділянок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 : :04:075:0003 площею 0.0883 га, та :04:075:0004 площею 0.0157 га.

З 2002 року ОСОБА_4 , ОСОБА_6 проживали та були зареєстровані в домоволодінні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ними проживала їх донька - ОСОБА_9 .

19 жовтня 2004 року матір ОСОБА_6 - ОСОБА_5 звільнилася з посади листоноші за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію (наказ № 113 від 19.10.2004 р.).

В 2008 році помер чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_23 (лист сільського голови № 152 від 30.06.2015 року). Копія свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_11 ( т.2 а.с.60)

10 листопада 2010 року ОСОБА_4 за наявності згоди дружини взяв позику у ОСОБА_15 в сумі 718200 грн., що було еквівалентно 90000 доларам США - про що було укладено договір позики від 10.11.2010 року, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В., зареєстрований в реєстрі за №.1103. Строк оплати по договору позики від 10.11.2010 року - 21 листопада 2010 року ( т.3 а.с. 236).

Відповідно до дублікату заяви ОСОБА_15 від 20.11.2011 року, виданого 06 листопада 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Панченко О.В. замість втраченого, підтверджено повний розрахунок за Договором позики, посвідченим 10 листопада 2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В. за реєстровим №3377, згідно п.п.1.2-2.1 вищевказаного договору виконані в повному обсязі, грошові кошти у сумі 718200,00 грн. отримані ним. Цією заявою ОСОБА_15 підтверджує повний розрахунок за вищевказаним договором ( т.6 а.с.9).

09 грудня 2010 року ОСОБА_4 було отримано витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 28299329 для продажу 13/100 частки, що складається: в житл. буд. А-1 прим. 1-3, 1-4, 1-5, в прибудові а-1 прим. 1-2, 1-1, тераса а'-1, убиральня, споруди № 1, 2, 7, І, житл. пл. 23,1 кв.м., заг.пл. 40,9 кв.м., вартістю 55 427 грн. (т.1 а.с.23).

09 грудня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу 13/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 . За даним договором ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 13/100 домоволодіння, що складається: в житл. буд. А-1 прим. 1-3, 1-4, 1-5, в прибудові а-1 прим. 1-2, 1-1, тераса а'-1, убиральня З, споруди № 1, 2, 7, І, житл. пл. 23,1 кв.м., заг.пл. 40,9 кв.м. Продаж здійснено за 55 427 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. та зареєстровано в реєстрі за №6028.

Договір купівлі-продажу здійснено за згодою дружини ОСОБА_6 , яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріальногоокругу Петрушенською І.Р. за реєстровим номером 6027 ( т.1 а.с.150).

Право власності ОСОБА_5 на 13/100 частини домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 28342077 від 13.12.2010 року. Реєстраційний номер об`єкта 32311858. Технічний паспорт на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 від 07.12.2010 року (т.1 а.с.149,151-155).

09 грудня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу (Бланк ВДР №761069) земельної ділянки кадастровий номер :04:075:0003 площею 0.0883 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р., зареєстрований в реєстрі за № 6031. За даним договором ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 земельну ділянку кадастровий номер :04:075:0003 площею 0.0883 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Грошова оцінка земельної ділянки 70 287,00 грн. Земельну ділянку продано за 70 287,00 грн. (т.1 а.с.165,166)

Договір купівлі-продажу здійснено за згодою дружини ОСОБА_6 , яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріально округу Петрушенською І.Р. за реєстровим номером 6027 ( т.1 а.с.150).

Право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер :04:075:0003 площею 0.0883 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 26228476 від 01.09.2014 року. Реєстраційний номер об`єкта 01 та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-014 від 13.08.2014 року (т.1 а.с.167,168).

09 грудня 2010 року ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу (бланк ВРД 761070) земельної ділянки кадастровий номер :04:075:0004 площею 0.0157 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6034. За даним договором ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 земельну ділянку кадастровий номер :04:075:0004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Грошова оцінка земельної ділянки 5 448,00 грн. Земельну ділянку продано за 5 448,00 грн. ( а.с.157,158).

Договір купівлі-продажу здійснено за згодою дружини ОСОБА_6 , яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріально округу Петрушенською І.Р. за реєстровим номером 6027 ( т.1 а.с.150).

Відповідно до листа Управління Держкомзему у м.Дніпропетровськ Дніпропетровської області від 10.12.2011 року за №6/52/015-19.12.11, до управління надійшла заява гр. ОСОБА_5 від 03.11.2011 року щодо організації робіт із заміни Державного акту на право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку переходить на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.12.2010 року (т.1 а.с.173).

Право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер :04:075:0004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 26222370 від 01.09.2014 року. Реєстраційний номер об`єкта 01 та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-014 від 13.08.2014 року (т.1 а.с.156, 159-160).

Згідно з листом КП «ДМБТІ» від 06.04.2015 р. № 3514 - замовлення на проведення технічної інвентаризації та виготовлення витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно для продажу 13/100 частини нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 було виконане в скорочений термін згідно з заявою ОСОБА_4 .

09 грудня 2010 року ОСОБА_4 подарував своєму батьку ОСОБА_16 квартиру АДРЕСА_3 , згідно з договором дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6001 (т.2 а.с. а.с.44,44). Витяг з КП «ДМБТІ» на дарування виконувався згідно з терміновим замовленням № 07/22616 від 06.12.2010 р.

В подальшому, за терміновим замовленням № 07/22616 від 10.12.2010 року було проведено 13.12.2010 року реєстрацію права власності за ОСОБА_16 на квартиру АДРЕСА_3 , згідно з договором дарування квартири.

Станом на 09 грудня 2010 року за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована та проживала донька ОСОБА_4 та ОСОБА_6 - ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи судового захисту цивільних прав та інтересів особи визначені у ч.2 ст.16 ЦК України, в якій крім іншого зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Відповідно до положень статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Статтею 203 ЦК України, встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачам), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.328, ч.5 ст.656 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

Як визначено ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В судовому засіданні безспірно встановлено, та підтверджено умовами договору купівлі-продажу, зокрема відповідно до Договору купівлі-продажу 13/100 частки домоволодіння від 09.12.2010 року, договір за домовленістю сторін вчинено за 55427 грн., які отримані продавцем від покупця повністю до підписання договору. Правочин здійснено за згодою дружини продавця - ОСОБА_6 . Сторони стверджують, що договір між ними спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину; ціна продажу зазначена в п.5 цього договору і відповідає їх дійсним намірам (п.11 Договору).

Відповідно до Купівлі-продажу земельної ділянки від 09.12.2010 року (кадастровий номер :04:075:0003) року договір за домовленістю сторін вчинено за 70287 грн., які отримані продавцем від покупця повністю до підписання договору. Правочин здійснено за згодою дружини продавця - ОСОБА_6 . Сторони стверджують, що договір між ними спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину; ціна продажу зазначена в п.7 цього договору і відповідає їх дійсним намірам ( п.15 Договору).

Відповідно до Купівлі-продажу земельної ділянки від 09.12.2020 року (кадастровий номер :04:075:0004) договір за домовленістю сторін вчинено за 5448 грн., які отримані продавцем від покупця повністю до підписання договору. Правочин здійснено за згодою дружини продавця - ОСОБА_6 . Сторони стверджують, що договір між ними спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину; ціна продажу зазначена в п.7 цього договору і відповідає їх дійсним намірам (п.15 Договору).

Суд критично відноситься до твердження позивача щодо фіктивності правочинів, наявності умислу у всіх сторін правочину. Як вбачається із спірних договорів купівлі-продажу, з боку відповідача договори купівлі-продажу частки домоволодіння і земельних ділянок були спрямовані на набуття права власності на частку домоволодіння та земельних ділянок, які були предметом спірного Договору.

Так, ОСОБА_5 після укладання договорів вчинила юридично значимі дії, а саме: нею було зареєстровано право власності на нерухоме майно, понесені всі витрати щодо сплати послуг за державну реєстрацію права власності, розробку технічної документації з землеустрою, проведення геодезичних робіт. Крім того, ОСОБА_5 17.08.2012 року укладено договори з: Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, про надання населенню приватного сектору послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення та 21.08.2012 року з ПАТ «Дніпрогаз» про надання населенню послуг з газопостачання та здійснювалася оплата за комунальні платежі. Факт проживання ОСОБА_5 в домоволодінні не оспорювався сторонами.

В своєю чергу суд не приймає доводи позивача ОСОБА_4 про вчинення ним особисто дій щодо оплати комунальних послуг та догляду за домоволодінням в період часу з кінця 2011 року по кінець 2014 року, оскільки вказані дії були вчинені останнім разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вже після укладання правочину та в період перебування у шлюбі з ОСОБА_6 , матір`ю якої є ОСОБА_5 .

Щодо посилання позивача за основним позовом на фіктивність правочину, як на невідповідність цін в спірних договорах купівлі-продажу ринковим цінам, та не проведення розрахунків за договорами між сторонами, та відсутність фінансової можливості у ОСОБА_5 здійснити оплату за договорами купівлі-продажу, то як вбачається із спірних договорів, ціна продажу, зазначена в п.5 та п.7 цих договорів відповідає їх дійсним намірам. Своїм підписом під договором продавець ОСОБА_19 підтверджує проведення зі сторони покупця ОСОБА_5 повного розрахунку та відсутність щодо покупця претензій фінансового характеру.

Зазначене свідчить, що сторони за договором вчинили юридично значимі дії з метою досягнення юридичних наслідків.

Підписуючи договори купівлі-продажу нерухомості продавець ОСОБА_4 ніяких заперечень при їх укладанні не висловлював ані до ціни договорів, ані до настання реальних наслідків за договорами.

Виходячи із вищевикладеного, договори купівлі-продажу нерухомості відповідають як внутрішній волі продавця ОСОБА_4 , так і покупця ОСОБА_5 , яка придбала нерухомість за письмовою згодою дружини продавця ОСОБА_6 .

Щодо твердження позивача про невідповідність предмету договору купівлі-продажу домоволодіння, то як вбачається із матеріалів справи, технічна характеристика 13/100 частин спірного домоволодіння зазначена в договорі купівлі-продажу від 09.12.2010 року відповідає фактичній характеристиці домоволодіння, яке було на час укладання договору.

У грудні 2010 року на замовлення ОСОБА_4 (продавця) було проведено поточну інвентаризацію домоволодіння та 07 грудня 2010 року працівником КП «ДМБТІ» ОСОБА_24 , яка оглядала домоволодіння, був виготовлений технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , технічна характеристика домоволодіння відповідає його технічній характеристиці зазначеній в договорі купівлі-продажу 13/100 часток домоволодіння. Самочинне будівництво в технічному паспорті не зазначено.

Вказане узгоджується із Постановою слідчого СВ Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Лазарєва Н.О. від 05.10.2015 року про закриття кримінального провадження, згідно з якою на термінове замовлення ОСОБА_4 08.12.2010 року техніком інвентаризатором КП ДМБТІ Сорокіною Л.В. було виготовлено технічний паспорт на спірне домоволодіння в якому не зазначено наявність самочинно збудованого другого (мансардного) поверху (т.4 а.с.48-50).

Технічний паспорт на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 , складений 13 березня 2015 року інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_25 містить дані про самочинне будівництво: мансарда, навіси - рік побудови 2011.

Крім того, ОСОБА_4 на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2016 року та Ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.03.2017 року було зареєстровано право власності на 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку літ. А-1 приміщення 1-3, 1-4, 1-5, в прибудові літ. А-1 приміщення 1-2, 1-1, тераса а'-1, убиральня З, споруди №1, 2, 7, І, житлова площа 23,1 кв.м., загальна площа 40,9 кв.м., саме на домоволодіння яке не містило самочинного будівництва, що суперечить обставинам викладених в позовній заяві ОСОБА_4 .

З урахуванням викладеного, суд не приймає до уваги письмові докази позивача ОСОБА_4 , які надані суду, а також показання свідка ОСОБА_18 про те, що спірний будинок був перебудований на двоповерховий, та мансардний поверх збудовано в 2004-2006 роках, оскільки саме позивачем самостійно збиралися документи, які були потрібні для укладання договорів купівлі-продажу, замовлявся технічний паспорт та будь яких доказів, щодо узаконення у встановленому порядку самочинно збудованого другого (мансардного) поверху в спірному домоволодінні позивачем суду не надано.

Щодо заявленої підстави позову, стосовно порушення при укладанні договорів купівлі-продажу прав неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , яка проживала в спірному домоволодінні, оскільки договір був укладений без дозволу органу опіки та піклування, то суд виходить з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що власником спірної нерухомості неповнолітня не була, а право користування нею втрачено не було, оскільки вона проживала та проживає в спірному будинку разом з матір`ю ОСОБА_6 та бабусею ОСОБА_5 . Відповідно до довідки №002426 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб виданої Центром надання адміністративних послуг м. Дніпро 14.01.2020 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 12.04.2002 року. Суд також приймає до уваги, що саме позивач ОСОБА_4 збирав документи для укладання правочинів. Також суд приймає до уваги пояснення третьої особи ОСОБА_9 .

Щодо вчинення правочинів позивачем під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, а саме: наявність договору позики на 90000 дол. США та загрози втрати житла.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно 10 листопада 2010 року між ОСОБА_15 (позикодавець) і ОСОБА_4 (позичальник) був укладений договір позики, відповідно до якого позичальник отримав кошти в розмірі 718 200,00 грн., в еквіваленті 90000 дол. США. Позика надана строком до 21 листопада 2010 року. Як встановлено в судовому засіданні, зазначена позика була повернена в січні 2011 року, позивачем не доведено, що станом на 09.12.2010 року існували тяжкі обставини, як не існувало тяжких обставин для дружини позивача, яка надала згоду на відчуження майна, як спільного сумісного майна, на умовах визначених чоловіком, про що вказав в судовому засіданні її представник.

Щодо заяви відповідачів про застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог позивача, то суд виходить з наступного.

Як зазначає в своїй заяві відповідач, позивач звернувся до суду з позовом 23 грудня 2014 року, а спірні договори купівлі-продажу було укладено 09 грудня 2010 року і саме з цього часу почав спливати строк позовної давності.

Як вбачається із заявлених позовних вимог, позивач за основним позовом просив суд визнати поважними та поновити строк звернення до суду з даним позовом вказуючи на те, що з боку ОСОБА_5 06 вересня 2013 року вчинено дії, що свідчать про визнання нею прав власника за ОСОБА_4 шляхом видачі розписки в якій ОСОБА_5 зазначає, що вона підтверджує, що ОСОБА_4 є власником 50% домоволодіння по АДРЕСА_1 , тому з 06.09.2013 року строк позовної давності розпочався заново. Крім того, тільки в 2014 році він дізнався, що фактично з боку колишньої дружини і тещі вчиняються дії щодо порушення його прав та не виконання досягнутих домовленостей.

Однак суд не приймає до уваги зазначену розписку, оскільки вона надана в рахунок боргових зобов`язань між сторонами та не відноситься до предмету позовних вимог за даним позовом. Позовні вимоги позивачем не уточнювались (т. 2 а.с.73,74).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з приписами ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14).

Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Отже, наслідки спливу позовної давності застосовується до обґрунтованого позову за наявності заяви відповідача.

В судовому ж засіданні встановлено, що жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем не надано, тому суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача, оскільки його право не порушено, та доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними з моменту укладання договорів: купівлі - продажу 13/100 частин домоволодіння, земельних ділянок у зв`язку з їх недоведеністю.

Позивачем заявлені вимоги про зобов`язання ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 майно, передане за недійсними правочинами, визнати за ним право власності на 13/100 частки домоволодіння, земельні ділянки та усунути йому перешкоди в користуванні домоволодінням шляхом вселення в дане домоволодіння та зобов`язати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_4 в користуванні домоволодінням та у доступі на територію домоволодіння і надати повний комплект ключів від дверей та воріт домоволодіння, то такі вимоги є похідними вимогами, а тому також не підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачами позовних вимог за зустрічним позовом про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння, застосування наслідків недійсності правочину, то суд виходить з наступного.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволено частково; визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу /бланк ВРД № 761068/ від 09.12.2010 року 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6028 та скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу /бланк ВРД № 761069/ земельної ділянки кадастровий номер :04:075:0003 площею 0.0883 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6031 та скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на земельну ділянку кадастровий номер :04:075:0003 площею 0.0883 Га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу /бланк ВРД 761070/ земельної ділянки кадастровий номер :04:075:0004 площею 0.0157 га від 09.12.2010 року, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р. зареєстрований в реєстрі за № 6034 та скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на земельну ділянку кадастровий номер :04:075:0004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язано ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) повернути ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) майно, передане за недійсними правочинами: 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер :04:075:004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер :04:075:003 площею 0.0883 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) право власності на: 13/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з: в житл. буд. А-1 прим. 1-3, 1-4, 1-5, в прибудові а-1 прим. 1-2, 1-1, тераса а'-1, убиральня З, споруди № 1, 2, 7, І, житл. пл. 23,1 кв.м., заг.пл. 40,9 кв.м.; земельну ділянку кадастровий номер :04:075:004 площею 0.0157 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку кадастровий номер :04:075:003 площею 0.0883 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; усунуто ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) перешкоди в користуванні домоволодінням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення його у дане домоволодіння та зобов`язано ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) і ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) не чинити перешкоди ОСОБА_4 в користуванні домоволодінням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та у доступі на територію цього домоволодіння і зобов`язано ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) надати повний комплект ключів від дверей та воріт домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; в іншій частині позову ОСОБА_4 - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтовою О.В. від 18 квітня 2017 року за вищезазначеною цивільною справою відкрите касаційне провадження, витребувана справа із суду першої інстанції та виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року зупинено до закінчення касаційного провадження.

Постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року скасовано і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з Постановою Верховної Ради України від 19.05.2016 року №1375-VII місто Дніпропетровськ перейменовано на місто Дніпро.

31 березня 2017 року державним реєстратором Комунального підприємства «Будинок Юстиції» Дніпропетровської обласної ради на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2016 року по справі №202/12824/14-ц, Ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.03.2017 року, провадження 22-ц/774/2306/17, зареєстроване за ОСОБА_4 право власності на 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку літ. А-1 приміщення 1-3, 1-4, 1-5, в прибудові літ. А-1 приміщення 1-2, 1-1, тераса а'-1, убиральня З, споруди №1,2,7,І, житлова площа 23,1 кв.м., загальна площа 40,9 кв.м.

ОСОБА_4 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сервіс Експерт М» за договором № 642-и від 04.10.2017 р. була замовлена та виконана технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,0883 га, яка визначена за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та розташована за адресою: АДРЕСА_1 з присвоєнням нових кадастрових номерів: земельна ділянка площею 0,0561 га, кадастровий номер :04:075:0029, реєстраційний номер 101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) була зареєстрована за ОСОБА_4 30.10.2017 р. відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області; земельна ділянка площею 0,0322 га, кадастровий номер :04:075:0028, реєстраційний номер 101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та зареєстрована за позивачем 30.10.2017 р. відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.11.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О., зареєстрованого в реєстрі за №823, ОСОБА_4 продав земельну ділянку площею 0,0561 га, кадастровий номер :04:075:0029, реєстраційний номер 101, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_10 за 151 291 грн. (т.7 а.с.44,45).

Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 24.11.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О., зареєстрованого в реєстрі за №825, ОСОБА_4 продав земельну ділянку площею 0,0157 га, кадастровий номер :04:075:0004, реєстраційний номер , з цільовим призначенням для ведення підсобного господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_10 за 42 339 грн. 95 коп. (т.7 а.с. 1,2).

04 грудня 2017 року позивач ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_11 , РНОКПП НОМЕР_12 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_13 , виданий 23.12.2000 року Дніпропетровським PB УМВС України в Дніпропетровській області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 , договір іпотеки згідно з яким передав ОСОБА_11 (іпотекодержателю) земельну ділянку площею 0,0322 га, кадастровий номер :04:075:0028, реєстраційний номер 101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі якого було прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38501160 від 04.12.2017 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим Антоном Олексійовичем (свідоцтво №7162), зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_10 . Дана земельна ділянка передана іпотекодержателю ОСОБА_11 для забезпечення основного зобов`язання (позики) на суму 540000,00 грн. Вартість земельної ділянки за договором іпотеки становить 88 195 грн. 86 коп.

Таким чином, майно вибуло з власності ОСОБА_5 на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2016 року, ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року, які в подальшому було скасовано.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані Конституцією України, нормами Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до змісту ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, статтею 388 ЦПК України встановлено порядок та умови витребування майна від добросовісного набувача. Згідно з положеннями цієї статті власник може витребувати майно від добросовісного набувача лише у разі, коли воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, та коли такий набувач набув це майно за відплатним договором.

У постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1203цс15 та від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15 Верховний Суд України, вирішуючи питання правомірності витребування майна у добросовісного набувача залежно від обставин, передбачених положеннями статті 388 ЦК України, висловив такий правовий висновок.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

Зазначений правовий висновок підтримав у своїй постанові від 05 грудня 2018 року й Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду за наслідками розгляду справи № 752/2124/16-ц (провадження № 61-20676св18).

Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (стаття 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин.

Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.

За пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України можливість витребувати майно від добросовісного набувача є за наявності у діях власника майна волі на передачу майна.

За змістом наведеного, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Оскільки рішення суду про визнання права власності, на підставі якого спірне майно було вилучено з володіння позивача, у подальшому було судом скасовано, то слід вважати, що майно вибуло з володіння власника поза його волею й він має право витребовувати його від добросовісного набувача за правилами статті 388 ЦК України.

Слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи із вищевикладеного, приймаючи до уваги, що викладені докази не викликають у суду жодних сумнівів щодо їх належності, допустимості, об`єктивності та достатності для вирішення справи по суті, суд враховує, що на час розгляду даної справи спірні 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 перебувають у власності ОСОБА_4 ; земельна ділянки площею 0,157 га ним відчужена ОСОБА_10 ; земельна ділянка площею 0,0883 га була розділена на дві земельні ділянки площею 0,0561 га і 0,0322 га., які відповідно - перша відчужена ОСОБА_10 , а друга передана в іпотеку ОСОБА_11 , отже відчужені особою, яка заволоділа ними незаконно та без відповідної правової підстави, які вибули з володіння позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 , поза її волі, яка є законним власником, тому суд відповідно до вимог, закріплених в ст.ст.203, 215, 216, 387, 388 ЦК України вважає за необхідне позовні вимоги позивача за зустрічним позовом задовольнити шляхом визнання недійсним договору куплі-продажу земельної ділянки площею 0,0561 га та витребування із володіння ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0561 га визнавши за нею право власності на зазначену земельну ділянку; визнання недійсним договору іпотеки земельної ділянки площею 0,0322 га, застосувавши наслідки недійсності правочину, витребувавши із володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,322 га, скасувавши запис про державну реєстрацію та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнавши за ОСОБА_5 право власності на зазначену ділянку; визнання недійсним договору куплі-продажу земельної ділянки площею 0,0157 га та витребування з незаконного володіння ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,157 га;витребування із володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 13/100 частки домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та не вбачає законних підстав для визнання права власності на 13/100 частин зазначеного домоволодіння та визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0157 га, оскільки зазначена вимога не ґрунтується на законі, так як рішення суду за яким визнано право власності за ОСОБА_4 скасовано та відповідно, ОСОБА_5 є власником цього спірного майна.

Крім того в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 жодних позовних вимог за основним позовом та за зустрічним позовом один до одного щодо спільного майна подружжя не заявлено.

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, із відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_5 судові витрати по справі, а саме судовий збір за позовом в розмірі 7059 грн.77 коп.

Керуючись: ст. ст. 15,16, 203, 215, 316, 317, 319, 321, 330, 387, 388 ЦК України, ст.ст. 4,12,13,81,82,89,141,259,263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 ( АДРЕСА_11 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_5 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_14 ), треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна (49107, м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд.171/43), Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (49004, м. Дніпро, вул. Комсомольська,56), Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради( 49081, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 8), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_12 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_1 ), про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, зобов`язання повернути майно за недійсними правочинами, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_14 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_11 , РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_14 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_15 , РНОКПП НОМЕР_15 ), треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенська Інна Романівна (49107, м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд.171/43), Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (49004, м. Дніпро, вул. Комсомольська, 56), Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради (49081, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 8), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_12 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_1 ), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович ( АДРЕСА_10 ), про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння, застосування наслідків недійсності правочину - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0561 га, кадастровий номер :04:075:0029, реєстраційний номер 101, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 24 листопада 2017 року між ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_4 ), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. за реєстровим номером №823.

Витребувати із володіння ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельну ділянку площею 0,0561 га, кадастровий номер :04:075:0029, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_5 право власності на зазначену земельну ділянку.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0157 га, кадастровий номер :04:075:0004, реєстраційний номер 01, з цільовим призначенням для ведення підсобного господарства яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 24 листопада 2017 року між ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_4 ), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. за реєстровим номером №825.

Витребувати із володіння ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельну ділянку площею 0,0157 га, кадастровий номер :04:075:0004, реєстраційний номер 01, з цільовим призначенням для ведення підсобного господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним договір іпотеки, укладений 04 грудня 2017 року між іпотекодавцем ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) та іпотекодержателем ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_12 ) про передачу в іпотеку земельної ділянки площею 0,0322 га, кадастровий номер :04:075:0028, реєстраційний номер 101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, посвідченого 04.12.2017 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. за реєстровим номером 848.

В порядку застосування недійсності Договору іпотеки, укладеного 04 грудня 2017 року між іпотекодавцем ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) та іпотекодержателем ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_12 ) про передачу в іпотеку земельної ділянки площею 0,0322 га, кадастровий номер :04:075:0028, реєстраційний номер 101:

- виключити з Державного реєстру іпотек запис № 23718924 від 04 грудня 2017 року про державну реєстрацію Договору іпотеки;

- виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження № 23719365 від 04 грудня 2017 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за Договором іпотеки.

Витребувати із володіння ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) земельну ділянку площею 0,0322 га, кадастровий номер :04:075:0028, реєстраційний номер 101 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , скасувавши запис про державну реєстрацію права власності №23219500 від 02.11.2017 р. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 37977553 від 07.11.2017 р.), визнавши за ОСОБА_5 право власності на зазначену земельну ділянку.

Витребувати із володіння ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 13/100 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , скасувавши запис про державну реєстрацію права власності № 19784907 від 31.03.2017 р. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 34596006 від 03.04.2017 р.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 7059 грн. 77 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 09 червня 2021 року.

Суддя Л.П. Слюсар