ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/336/21 Справа № 175/4970/19 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Куценко Т.Р., Демченко Е.Л.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Горьківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Спілка сільського талановитого юнацтва імені Т.Г. Шевченко», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державне підприємство «Науково виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до Горьківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Спілка сільського талановитого юнацтва імені Т.Г. Шевченко» про визнання права власності на земельну ділянку, в якому просила суд визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 14953 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3-6).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2020 року визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 14953 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.95-98).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів (а.с.103-117).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Спілка талановитого сільського юнацтва імені Т.Г. Шевченка» від 17 жовтня 2017 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , придбали у власність: 50% ОСОБА_3 та 50% ОСОБА_1 часток в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Спілка талановитого сільського юнацтва імені Т.Г. Шевченка» (а.с.7-9,10-12).

Вищевказані договори були посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Топоровською В.Ю. та зареєстровані в реєстрі за №589.

Статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю «Спілка талановитого сільського юнацтва імені Т.Г. Шевченка» складався з грошових коштів та майна у вигляді нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1602,9 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності НОМЕР_1 виданим 12 квітня 2013 року Реєстраційною службою Дніпропетровського районного управління юстиції (а.с.13) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2373609 від 12 квітня 2013 року (а.с.14-15).

Протоколом №1/8 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Спілка талановитого сільського юнацтва імені Т.Г. Шевченка» від 07 серпня 2019 року, було погоджено вихід учасника ОСОБА_4 зі складу учасників з подальшим отриманням розрахунком частки, розмір якої складає 50% статутного капіталу Товариства у вигляді нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1602,9 кв.м. та яка розташована на земельній ділянці площею 14953 кв.м.

Передача вищевказаної нежитлової будівлі була здійснена на підставі Протоколу Загальних зборів Товариства та відповідно до Акту прийому-передачі майна від 08 серпня 2019 року (а.с.16), та на підставі яких 12 серпня 2019 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на вищевказане нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових реєстрацію права власності № 177811664 від 16 серпня 2019 року (запис про право власності №32854682) (а.с.17).

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Горьківської сільської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у власність (а.с.25), однак отримала відмову щодо передачі у власність земельної ділянки оскільки попереднім власником нерухомого майна - будівлі, яку придбала позивачка, не було належним чином оформлено право власності на земельну ділянку, на якій це майно розташоване та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав, що підтверджується листом Горьківської сільської ради від 08.11.2019 року №464 (а.с.26).

В Технічному паспорті нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1602,9 кв.м. (а.с.18-24), зафіксовано План земельної ділянки та наступні об`єкти нерухомості: нежитлова будівля літ. А площею 1602,9 кв.м., сторожка літ. Б площею 8,8 кв.м., колодязь літ. К, зливна яма з/я з/я 15, огорожа 1-3, які розташовані по периметру земельної ділянки площею 14953 кв.м. З метою підтвердження відповідності фактичних меж земельної ділянки до технічного паспорту, ОСОБА_1 було замовлено проведення геодезичних робіт щодо встановлення фактичних меж земельної ділянки, на якій перебувають об`єкти будівництва (а.с.46-93).

Ухвалюючи рішення,суд першої інстанції дійшов до висновку, що з урахуванням переходу права власності до позивача на нерухоме майно, суд на підставі ст.120 ЗК України, ст. 377 ЦК України дійшов до висновку про задоволенні позовних вимог вимог про визнання права власності на земельну ділянку.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, інформування населення щодо вилучення (викупу) та інші.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 ЗК України).

За змістом статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 78-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно із частиною десятою статті 78-1 ЗК України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Стаття 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлює, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться нерухоме майно загальною площею 1602,9 кв.м., яке належить ОСОБА_1 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 08 серпня 2019 року, укладеного між ТОВ «Спілка талановитого сільського юнацтва імені Т.Г. Шевченка» та ОСОБА_1 .

Відомості щодо реєстрації прав на земельну ділянку за вказаною адресою у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно відсутні.

Відповідно до інформації відділу у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (лист від 30 квітня 2020 року, довідка від 19 травня 2020 року) згідно даних з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, відсутня інформація щодо наявності права власності /користування земельною ділянкою площею 14953 кв.м. на території селища Шевченко Дніпровського району у ОСОБА_1 , ТОВ «Спілка талановитого сільського юнацтва імені Т.Г. Шевченка». Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 14953 кв.м. належить до земель державної власності, сільськогосподарського призначення, перебуває у постійному користуванні Державного підприємства «Науково виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» про визнання права власності на земельну ділянку (а.с.129,131).

Таким чином, будь-яке право на спірну земельну ділянку попереднім власником нерухомого майна (власності, користування тощо) не було зареєстровано.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що з набуттям позивачем права власності на нерухоме майно, яке розташоване на спірній земельній ділянці, до неї, як до нового власника цього нерухомого майна, в силу положень статей 120 ЗК України та 377 ЦК України, не перейшло право власності на спірну земельну ділянку, так як ТОВ «Спілка талановитого сільського юнацтва імені Т.Г. Шевченка» на момент підписання акту приймання-передачі нерухомого майна від 08 серпня 2019 не мав права власності на цю земельну ділянку.

Крім того, судом першої інстанції порушені норми процесуального права, зокрема судом не залучено до участі у справі орган, що уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, яким є Головне управління Держгеокадасту у Дніпропетровській області. Крім того, не було залучено до участі у справі постійного користувача земельної ділянки - Державне підприємство «Науково виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України».

Колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про закриття апеляційного провадження, яке заявлене ОСОБА_1 на підставі п.2 ч.1 ст. 362 ЦПК України, оскільки матеріалами справи підтверджено, що апеляційна скарга подана особою, яка має право її підписувати та відповідно до вимог ч.4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру має право для представництва прокурором інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Відповідно до приписів ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку задоволенням апеляційної скарги з позивача на користь апелянта слід стягнути судовий збір у розмірі 1 152,6 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2020 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Горьківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Спілка сільського талановитого юнацтва імені Т.Г. Шевченко» про визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Дніпропетровської області судовий збір у розмірі 1 152,6 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: