Справа № 647/938/21
№ провадження 2/647/379/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2021 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Миргород В.С.

при секретарі: Дзежик Л.О.,

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні суду в м.Берислав Херсонської області цивільну справу №647/938/21 за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ковальчук Ірина Миколаївна до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ковальчук Ірина Миколаївна звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те що 08.06.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 05.02.2021 року шлюб між сторонами розірвано. За час подружнього життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було набуто майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 ; автомобіль ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Позивач ОСОБА_1 має бажання отримати у власність частину майна зі спільної сумісної власності. В зв`язку з чим просить суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 та 1/2 автомобіля ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 13.04.2021 року провадження у даній справі було відкрито в загальному порядку. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач та представник позивача адвокат Ковальчук І.М. в підготовче засідання не з`явилися. Згідно заяви просить підготовче засідання провести без їх участі.

Відповідач в підготовче засідання не з`явився, про розгляд справи в суді повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення.

Представник відповідача адвокат Крамський Д.О. в підготовче засідання не з`явився, згідно заяви, яка надійшла на електронну адресу суду проти задоволення позову не заперечують та визнають позов в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

Відносно надання суду будь-яких інших доказів від сторін, у тому числі і клопотань про призначення експертизи клопотань від сторін не надходило.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.

Суд вивчивши заяви сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 08.06.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області було видано свідоцтво про шлюб, актовий запис №334, що підтверджується свідоцтво про шлюб (а.с. 6).

Сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7).

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 24.09.2019 року з однієї сторони, ОСОБА_5 (Продавець), та з другої сторони, ОСОБА_2 (Покупець) уклали договір, за яким Продавець зобов`язується передати однокімнатну квартиру у власність Покупцю, а Покупець приймає квартиру у власність та сплачує за неї обумовлену цим договором грошову суму. Квартира, що відчужується за даним договором розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Договір купівлі-продажу квартири від 24.09.2019 року зареєстровано в реєстрі за №730 (а.с. 9-10).

З витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на підставі договору купівлі-продажу від 24.09.2019 року посвідчений приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області за р. №730, на праві приватної власності ОСОБА_2 належить 1-кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11).

Власником автомобіля марки ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 12).

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 05.02.2021 року у справі №647/3457/20 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 08.03.2021 року (а.с. 8).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18,від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно із положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Аналізуючи вищезазначене та враховуючи матеріали справи та наявні докази, суд приходить до висновку, що спірне майно, а саме однокімнатна квартира загальною площею 29,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіля марки ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, набуті сторонами за спільні кошти та є їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У зв`язку із цим, суд відповідно до ст. 82 ЦПК України, визнає вказані позивачем обставини такими, що не підлягають доказуванню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, викладені Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за якими, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Представником відповідача до суду було подано письмову заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечують. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача, не вбачає підстав вважати, що визнання відповідачем позову є не добровільним чи умовним, суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За даних обставин, суд вважає, що право позивача ОСОБА_1 на поділ спільного майна, є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 1 126, 85 грн. (а.с. 1).

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені у повному обсязі, отже з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 126, 85 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-13,19,76-81,89,259,263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 126, 85 гривень.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга із врахуванням п. 15.5 розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, до Херсонського апеляційного суду через Бериславський районний суд Херсонської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10.06.2021 року.

Суддя В. С. Миргород