Справа № 463/3892/17
Провадження № 2/463/423/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

з участю секретаря судових засідань: Попович Х.І.

представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

встановив:

позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за Договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки. Просять стягнути з ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 ) заборгованість за Договором позики від 05 березня 2009р. в загальному розмірі 81383,09 дол. США (гривневий еквівалент по курсу НБУ 25,8226 становить 2101522,98 грн.). Стягнути з ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_3 ) заборгованість за Договором позики від 05 березня 2009р. в загальному розмірі 129236,70 дол. США (гривневий еквівалент по курсу НБУ 25,8226 становить 3337227,61 грн. Звернути стягнення на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 ) та передано в іпотеку згідно Договору іпотеки від 5 березня 2009р., посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Лаврик Т.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 913, 914 зі змінами від 16 вересня 2009р., а саме: Будинок АДРЕСА_1 за планом земельної ділянки А-2- житловий будинок; п/п д- підвал, Б - сарай, В- вбиральня, № - 1 хвіртка; № 2 - огорожа ; № 3- хвіртка, № 4 - огорожа, К- колодязь; І - замощення, житловою площею 69,3 кв.м. Загальна площа будинку складає 217,7 кв.м. Реєстраційний № 23520497; Земельну ділянку площею 0,0435га. з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :07:006:0148, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на електронних торгах за початковою ціною реалізації встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій про звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки задоволити вимоги ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 ) в загальній сумі 81383,09 дол.США (гривневий еквівалент по курсу НБУ 25,8226 становить 2101522,98 грн.). За рахунок предмета іпотеки задоволити вимоги ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 ) в загальній сумі 81383,09 дол.США (гривневий еквівалент по курсу НБУ 25,8226 становить 2101522,98 грн.). За рахунок предмета іпотеки задоволити вимоги ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_3 ) в загальній сумі 129236,70 дол.США (гривневий еквівалент по курсу НБУ 25,8226 становить 3337227,61 грн.). З метою забезпечення збереження та належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням, передати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в управління на період до його реалізації предмет іпотеки згідно Договору іпотеки від 5 березня 2009р., посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Лаврик Т.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 913, 914 зі змінами від 16 вересня 2009р, що належить на праві власності ОСОБА_7 : АДРЕСА_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за планом земельної ділянки А-2- житловий будинок; п/п д- підвал, Б - сарай, В- вбиральня, № - 1 хвіртка; № 2 - огорожа ; № 3- хвіртка, № 4 огорожа, К- колодязь; І - замощення, житловою площею 69,3 кв.м. Загальна площа будинку складає 217,7 кв.м. Реєстраційний № НОМЕР_5 . Земельну ділянку площею 0,0435га., з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :07:006:0148, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивують тим, що 05.09.2009 року між позивачами та відповідачем ОСОБА_6 укладено договір позики, згідно якого останньому було надано кошти в сумі 106 200 доларів США на строк спочатку до 05.09.2009 року, в подальшому вказаний строк додатковим договором №1 16.09.2009 року продовжено до 05.03.2010 року. Окрім цього, між позивачами та відповідачем ОСОБА_2 на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки від 05.03.2009 року, згідно якого ОСОБА_2 передав у іпотеку будинок за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0435 га. за вказаною адресою. Відповідач ОСОБА_6 свої обов`язки за договором позики не виконав належним чином, у зв`язку із чим станом на 25 липня 2017 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 210 619,79 доларів США. Згідно поданого позову Відповідач ОСОБА_6 останній платіж за Договором позики від 05.03.2009р. здійснив 30 липня 2014 року, що підтверджується розпискою про отримання коштів. Позивачами надсилались 08.02.2016 року листи відповідачам із вимогами про погашення заборгованості, проте такі були залишені останніми без належного реагування. Оскільки відповідачі добровільно кошти не повертають, умови договорів не виконують, позивачі змушені звернутись до суду із позов для захисту свої порушених прав.

Рішенням (заочним) Личаківського районного суду м.Львова від 30.11.2017 року позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 08.05.2018 року заочне рішення від 30.11.2017 року скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

13.06.2018 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Миська Т.Г. подано відзив на позовну заяву, згідно якого просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Викладаючи мотиви заперечень заявлених позовних вимог зазначив про наступне. Дійсно, 05 березня 2009року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. та зареєстрований в реєстрі за №911. Відповідно до п. 1 вказаного договору позики, Позикодавці передали у саме: ОСОБА_4 34 700,00 доларів США, що по курсу Національного на день посвідчення даного договору становить 267 190,00 гривень та ОСОБА_5 71 500,00 доларів США, що по курсу Національного Банку України на день даного договору становить 550 550,00 гривень, а Позичальник, ОСОБА_6 прийняв грошові кошти строком до 05.09.2009 року. Згідно з Додатковим договором №1, посвідченим 16.09.2009 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. та зареєстрованим в реєстрі за №3036, Сторонами внесено зміни до вказаного Договору позики грошових коштів від 05.03.2009 року, а саме змінено строк користування грошовими коштами до 05.03.2010 року. З метою забезпечення вимог Позикодавців за Договором позики від 05.03.2009 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. 05.03.2009 року та зареєстрований в реєстрі за №912. Предметом іпотеки, згідно з вказаним вище договором, є нерухоме майно, а саме: будинок АДРЕСА_3 .

Сторона відповідача у поданому відзиві зазначила про те, що позивачі, звертаючись до суду з вказаним позовом та зазначають про наявність у відповідачів відповідної суми заборгованості, не вказали про часткове погашення відповідачами заборгованості. Тобто, вважає, що позовна заява не містить обставин щодо невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов`язань за договором позики, а лише констатує факт наявності розміру всієї суми непогашеної позики. Дані, вказані у долучених до позовної заяви розрахунках не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, як це передбачено нормами ст. ст. 81, 83, 175 ЦПК України. Оскільки відповідач ОСОБА_6 30.12.2009 року та 12.01.2010 року здійснив погашення заборгованості на загальну суму 5400,00 доларів США (тобто по 2700,00 доларів США), що стверджується відповідними розписками. Крім того, 05.03.2013 відповідач ОСОБА_6 здійснив оплату на користь ОСОБА_8 на суму 500,00 грн., що з офіційним курсом НБУ (7,993 грн.) станом на момент оплати становить 62,56 США. Зазначене підтверджується платіжним дорученням №01 від 05.03.2013 року. На думку сторони відповідача, невідповідність даних (сум та дат) фактичного погашення безпосередньо впливає на розмір нарахованих Позивачем штрафних санкцій. Оскільки як випливає із матеріалів справи та зазначається ОСОБА_4 у долученому до позовної заяви Розрахунку заборгованості №1 за Договором позики від 05.03.2009 року, останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_6 перед Позивачем-1 здійснено 05 березня 2013 року, а позовну заяву подано до суду лише 31.07.2017 року, то відповідач ОСОБА_2 вважає, що з урахуванням положень ст.257 ЦК України позивачами пропущено 3-річний строк позовної давності. Крім цього, нормами ст. 258 ЦК України передбачено, що для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено спеціальну позовну давність строком в один рік. Проте, всупереч вказаним нормам згідно представленого розрахунку Позивач нараховує штрафні санкції за період понад 7 років (з 06.03.2010 року по 25.07.2017 року). А відтак сторона відповідача вважає, що позивачем ОСОБА_4 пропущено строки позовної давності до основної суми заборгованості, нарахованих штрафних санкцій та для звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, в поданому відзиві відповідач ОСОБА_2 наголосив на тому, що про платіж від 30.07.2014 року на суму 4 000,00 США, вказаний Позивачем-2 у Розрахунку заборгованості №2 за Договором від 05.03.2009 р., долученому до позовної заяви в обґрунтування позовних вимог, йому не відомо про такий. Жодних належних та допустимих доказів здійснення такого до матеріалів заяви Позивачем-2 не долучено, що в свою чергу дає підстави стверджувати, що такий не здійснювався позичальником, а формально вказаний ОСОБА_5 з метою поновлення пропущених строків позовної давності.

У зв`язку з наведеними обставинами просив застосувати до справи строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 26.07.2018 року закрито підготовче провадження у справі.

01.10.2018 року відповідачем ОСОБА_6 подано відзив на позов, згідно якого просив застосувати до заявлених позовних вимог строк позовної давності та у зв`язку із цим в задоволенні позову відмовити. В поданому відзиві зазначив, що з позовними вимогами не погоджується. Вказав, що позивачами з невідомих причин замовчується факт оплати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 2 700,00 доларів США і 12 січня 2010 2 700,00 доларів США та ОСОБА_5 06 листопада 2013 року 70 300,00 грн. та 31 грудня 2010 року 1 000,00 доларів США в рахунок сплати боргу за Договором позики. Не враховано також Позивачами і платежі в іноземній валюті на загальну суму 2 150,00 доларів США, здійснені на рахунок ОСОБА_5 № НОМЕР_6 (5 платежів - 23.05.2013 р.; 03.06.2013 року, 01.07.2013 року, 16.07.2013 року та 02.08.2013 року). Щодо платежу на суму 4000,00 доларів США від 30.07.2014 року, який відображено в розрахунку заборгованості №2, то такий ним не здійснювався. Крім того, незважаючи на те, що умовами Договору позики №911 сторони погоджували курс оплати згідно офіційного курсу Національного Банку України на момент оплати, однак у своєму розрахунку, наданому в суд, Позивачі застосовують зовсім інакші суми, які не підтверджені жодними офіційними і чи джерелами. Зважаючи на це, зазначив, що останній платіж за Договором позики №911 було здійснено ним 05 березня 2013 року перед ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 перед ОСОБА_5 , а як видно з відбитку штампу канцелярії суду, із позовом позивачі звернулися лише 31 липня 2017 року, тобто враховуючи положення ст.ст. 256-268 Цивільного України із пропуском строків позовної давності. Крім того, вважає, що з урахуванням положень ст.266 ЦК України строки позовної давності сплили на 127 740,01 доларів США штрафних санкцій, вказаних Позивачами у Розрахунку №1 та Розрахунку №2.

20.12.2018 року позивачем ОСОБА_4 подано заперечення на відзив відповідача ОСОБА_6 , згідно яких зазначив, що предметом позову є одне зобов`язання за Договором позики від 05.03.2009 року, виконання якого порушено ОСОБА_6 . Оскільки останній платіж за Договором Відповідачем 1 було здійснено 30 липня 2014 року, що підтверджується розпискою отримання коштів (є додатком до позову), Позивачами строк позовної давності пропущено не було та подано позов в межах трирічного строку, передбаченого законодавством. Щодо підтвердження, заявленої у позові суми боргу зазначив наступне. У зв`язку з наданням Відповідачами даних щодо погашення заборгованості ОСОБА_5 повторно звернувся до ПАТ АКБ «Банк Львів» з заявою про видачу виписки/довідки щодо зарахування коштів на повернення позики №911 від 05.03.2009 р. На підставі цих даних було здійснено: Розрахунок заборгованості №1 Позичальника гр. ОСОБА_6 перед Позикодавцем гр. ОСОБА_4 за Договором позики від 05.03.2009 р.; Розрахунок заборгованості №2 Позичальника ОСОБА_6 перед Позикодавцем ОСОБА_5 за Договором позики від 05.03.2009 р.; Проведено судово-економічну експертизу за заявою ОСОБА_5 від 03.12.2018 р., висновком експерта 3/18 від 03.12.2018 р. вищезазначені розрахунки підтверджено.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 11.11.2019 року в задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі відмовлено.

Представник позивачів в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в позові та запереченнях на відзив. Проти застосування строків позовної давності заперечив та пояснив, що такий строк не пропущено, оскільки останній платіж було здійснено 30.07.2014 року, а позовна заява надійшла на адресу суду 31.07.2017 року, будучи попередньо скерованою засобами поштового зв`язку. Крім того, строк позовної давності переривався. Зазначена у розрахунках сума заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивачів документально підтверджена долученими до матеріалів справи письмовими документами, а також висновком експерта 3/18 від 03.12.2018 р. судово-економічної експертизи.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявний його відзив на позов, згідно якого просив до заявлених вимог застосувати строк позовної давності та у зв`язку з цим відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позов. Вважає, що до заявлених вимог підлягає до застосування строк позовної давності, оскільки останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_6 перед Позивачем-1 здійснено 05 березня 2013 року, а позовну заяву подано до суду лише 31.07.2017 року. Крім цього, в порушення норм ст. 258 ЦК України, якими передбачено, що для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено спеціальну позовну давність строком в один рік, згідно представленого розрахунку Позивач нараховує штрафні санкції за період понад 7 років (з 06.03.2010 року по 25.07.2017 року). А про платіж від 30.07.2014 року на суму 4 000,00 США, вказаний Позивачем-2 у Розрахунку заборгованості №2 за Договором від 05.03.2009 р., долученому до позовної заяви в обґрунтування позовних вимог, відповідачу ОСОБА_2 нічого не відомо, позивачі не мають оригіналу квитанції про його сплату, а тому підстав для його врахування не має. Жодних належних та допустимих доказів здійснення такого до матеріалів заяви Позивачем-2 не долучено.

Заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 265 ЦПК України, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, застосувавши строки позовної давності, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із договору позики (т.1 а.с.11-12), що посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Лаврик Т.Я. та зареєстрований в реєстрі за №911 та зі змінами від 16 вересня 2009 року, відповідно до п.1 якого позикодавці позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 передали відповідачу ОСОБА_6 34 700 та 71 500 доларів США відповідно, а позичальник прийняв грошові кошти строком до 05.03.2010 року.

Відповідно до п.4 даного договору, грошові кошти в сумі 106 200,00 доларів США передані позичальнику в момент погодження договору та його підписання сторонами.

Відповідно до положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду і такої ж якості

Відповідно до положень ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.2 договору позики, позичальник зобов`язаний повернути позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцями) згідно умов цього договору в повній сумі в строк, передбачений п.1 даного договору, що підтверджується розпискою позикодавців. Відповідно до умов договору позики відповідач зобов`язувався здійснювати своєчасне погашення позики та сплачувати усі інші, передбачені цим договором платежі у визначеному договорами порядку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ц.2. ст.551 ЦК України).

Відповідно до п.3 договору позики, у випадку прострочення повернення грошових коштів в сумі і в строк передбачений п.1 даного договору позичальник зобов`язаний сплачувати позикодавцям 0.05% штрафних санкцій за кожен день прострочення платежу.

Окрім цього, на виконання зобов`язання за договором позики між позивачами та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір іпотеки від 05.03.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Лаврик Т.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 913, 914 зі змінами від 16 вересня 2009 року.

Згідно п. 1.2 договору іпотеки, іпотекодавець передає в іпотеку будинок АДРЕСА_1 за планом земельної ділянки А-2- житловий будинок; п/п; д- підвал, Б сарай, В- вбиральня, № - 1 хвіртка; № огорожа ; № 3- хвіртка, № 4 огорожа, К- колодязь; І замощення, житловою площею 69,3 кв.м. Загальна площа будинку складає 217,7 кв.м. Реєстраційний № 23520497; та земельну ділянку площею 0,0435га. З цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. Кадастровий номер :07:006:0148, яка знаходиться адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ч.ч.6, 7 ст.3 Закону України „Про іпотеку, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України „Про іпотеку, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачі обґрунтовували вмотивованість та підставність подачі такого тим, що відповідач ОСОБА_6 , як позичальник, та відповідач ОСОБА_2 , як іпотекодавець, взятих на себе згідно укладених договорів позики та іпотеки зобов`язань не виконали, внаслідок чого станом на 25 липня 2017 року у них утворилась заборгованість в загальному розмірі 210 619,79 доларів США, правильний розрахунок якої, на думку сторони позивача, стверджується долученими до матеріалів справи розрахунками заборгованості та підтверджується висновком експерта 3/18 від 03.12.2018 р. судово-економічної експертизи.

Оцінюючи вмотивованість та обґрунтованість заявленого позову на предмет його відповідності вимогам чинного законодавства та обставинам справи суд виходить з наступного.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_2 згідно поданих по суті справи заяв (відзиви на позов) не заперечили факту укладення договору позики та іпотеки. Крім того, такими не оспорюється і факт наявності заборгованості, однак такі не погоджуються із заявленим розміром такої, оскільки стороною позивача в поданому позові не зазначено про часткове погашення відповідачами відповідних сум заборгованості, на підтвердження чого представили суду відповідні платіжні документи, які оглянуто судом та долучено до матеріалів справи. А відтак вказані суми не враховано позивачами при обрахунку виниклої заборгованості та підготовці долучених до позовної заяви розрахунків заборгованості.

У відповідності до положень ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи.

Згідно з ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд надає віри поясненням сторони відповідачаОСОБА_6 , оскільки такі підтверджені представленими суду розписками та платіжними документами, а також не спростовані стороною позивача, про те, що відповідач ОСОБА_6 30.12.2009 року та 12.01.2010 року здійснив погашення заборгованості на загальну суму 5400,00 доларів США (тобто по 2700,00 доларів США), що стверджується відповідними розписками. Крім того, 05.03.2013 відповідач ОСОБА_6 здійснив оплату на користь ОСОБА_8 на суму 500,00 грн., що з офіційним курсом НБУ (7,993 грн.) станом на момент оплати становить 62,56 США. Зазначене підтверджується платіжним дорученням №01 від 05.03.2013 року (т.1, а.с.94-97).

Крім того, суд вважає правдивими та такими, що не спростовані стороною позивача, покликання сторони відповідача про те, що 30.07.2014 року не було здійснено останній платіж, оскільки платіжних документів на підтвердження протилежного суду не представлено та клопотань про їх витребування суду не заявлено. Про здійснення такого платежу здійснено формальне покликання в представлених суду розрахунках та надано ксерокопію квитанції, однак в судовому засіданні представник позивача визнав, що надати оригінал квитанції він не може. Також вказане покликання міститься і наданому на підтвердження заявленої суми заборгованості висновку експерта 3/18 від 03.12.2018 р. судово-економічної експертизи. У зв`язку із недоведеністю здійснення такого платежу суд не приймає до уваги представлений висновок в цій частині, а також в частині визначення розміру загальної заборгованості з врахуванням помилково включених у розмір боргу штрафних санкцій за 7 років. В решті суд надає віри представленому висновку експертизи.

У зв`язку з наведеним суд приходить до висновку, що взятих на себе згідно укладених договорів зобов`язань відповідачі не виконали в повній мірі у зв`язку із чим виникла заборгованість, однак не у заявленому позивачами в позовній заяві розмірі, оскільки при розрахунку такого не враховано факту погашення заборгованості 30.12.2009 року та 12.01.2010 року на загальну суму 5400,00 доларів США, а також помилково включено до розміру боргу штрафні санкції за 7 років, що не відповідає положенням ст. 258 ЦК України

Поряд з цим суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність тісно пов`язана з принципом правової визначеності, який у свою чергу є «одним з фундаментальних аспектів верховенства права» (рішення ЄСПЛ в справі «Недждет Шахін та Періхан Шахін проти Туреччини»). Як зазначає Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» строки позовної давності слугують декільком важливим цілям, зокрема вони забезпечують правову визначеність та остаточність, захищають потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти, і запобігають несправедливості, що могла б виникати, якби суди повинні були б ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати ненадійними і неповними з плином часу.

У параграфі 1 ст.6 ЄКПЛ гарантується, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Позовна давність за своєю суттю є своєрідним бар`єром на шляху до реалізації права на справедливий суд, ставлячи право на звернення до суду в залежність від фактору часу.

У відповідності до вищезгаданого рішення в справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», право на доступ до суду, як однин із елементів права на справедливий суд, не є абсолютним, воно допускає певні обмеження і, зокрема, часові ліміти, встановлювані інститутом позовної давності. Однак, будь-які обмеження цього праву повинні бути виправданими, в протилежному випадку вони є несумісними з Конвенцією і становлять порушення основоположних прав людини. Для того, щоб те чи інше обмеження права на суд (у тому числі лімітування цього права часовими рамками) вважалось виправданим, мають бути додержані умови: 1) обмеження не повинно перешкоджати доступу до суду у такий спосіб чи такою мірою, що б зводити нанівець саму сутність цього права; 2) таке обмеження повинно мати легітимну мету; 3) має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою.

Чинним ЦК України передбачено два види позовної давності: загальна, яка встановлена тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК України) та спеціальна, яка згідно ст.258 ЦК України встановлена законом для окремих вимог, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

У відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Вирішуючи заявлені стороною відповідачі заяви про застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Оскільки як встановлено судом із матеріалів справи та зазначається позивачем ОСОБА_4 у долученому до позовної заяви Розрахунку заборгованості №1 за Договором позики від 05.03.2009 року, останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_6 перед Позивачем-1 було здійснено 05 березня 2013 року, а позовну заяву подано до суду лише 31.07.2017 року, що відтак свідчить, що з урахуванням положень ст.257 ЦК України позивачами пропущено 3-річний строк позовної давності для заявлення вказаних вимог. Доказів на підтвердження здійснення платежу 30.07.2014 року, як зазначено вище, суду не представлено, а відтак у суду відсутні підстави обраховувати 3-річний строк позовної давності саме від цієї дати.

Крім цього, нормами ст.258 ЦК України передбачено, що для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено спеціальну позовну давність строком в один рік. Проте, всупереч вказаним нормам згідно представленого розрахунку Позивач нараховує штрафні санкції за період понад 7 років (з 06.03.2010 року по 25.07.2017 року). А відтак суд вважає обґрунтованими покликання сторони відповідача про те, що стороною позивача пропущено строки позовної давності до основної суми заборгованості, нарахованих штрафних санкцій та для звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У зв`язку з наведеним суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском строку давності.

Керуючись ст.ст.15, 16, 256, 257, 267 ЦК України, ст.ст.10, 12, 13, 76-80, 259, 263, 264, 273, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

в позові ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити за пропуском строку давності.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ст.ст.354, 355 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивачі: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , ІПН: НОМЕР_2 ;

ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_5 , ІПН: НОМЕР_3 ;

Відповідачі: ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_6 , ІПН: НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_7 , ІПН: НОМЕР_4 ;

Суддя: Гирич С. В.