Справа № 355/1685/19
Провадження № 2/355/21/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року Баришівський районний суд Київської області у складі

головуючого судді Коваленка К.В.

за участю секретаря судового засідання Котенко Л.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

19.11.2019 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, який мотивує тим, що відповідач по справі є зареєстрованою в будинку АДРЕСА_1 власником якого відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.06.1996 року № 12/2303 є позивач.

Відповідач в будинку є лише зареєстрованою, але не проживає, оскільки з 1994 року проживає в Росії.

Просить суд визнати ОСОБА_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 облікової картки платника податків ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, будинку АДРЕСА_1 та зняти з реєстраційного обліку.

В своєму відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 проти зазначеного позову заперечила та пояснила суду, що будинок в якому вона є зареєстрованою, є спільною власністю подружжя, позивача( її мачухи) та її покійного батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона як спадкоємець за законом першої черги звернулась в установлений законом строк, з відповідною заявою про прийняття спадщини, до Баришівської державної нотаріальної контори. Таким чином вона заявила своє право на спадкове майно та є співвласником вказаного будинку. Вона має намір оформити право власності на свою частку майна та проживати у вказаному будинку, оскільки іншого житла немає.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлений позов підтримала в повному обсязі, просила його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Дегтяренко В.Г. в судове засідання не з`явились. Про день час та місце судового розгляду повідомлені своєчасно та належним чином. В своїй заяві до суду від 20.11.2020 року (а.с.26) відповідач та її представник просять розглядати справу у їх відсутність проти заявленого позову заперечують.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 14.03.1987 року уклала шлюб з ОСОБА_3 , дана обставина підтверджена копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 ( а.с.119).

Під час перебування в шлюбі позивач з чоловіком побудували будинок АДРЕСА_1 , який був зареєстрований на ім`я позивача 31.07.1996 року (а.с.8).

Відповідно до ст.22 КпШС УССР (який діяв на момент набуття власності) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Такі самі принципи викладені в ч. 1 ст. 60 СК України, який діє з 2002 року, а саме: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу ). Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Факт будівництва будинку під час шлюбу позивачем не заперечується, а тому суд приймає доводи відповідача з даного приводу.

Заперечення позивача, викладені у відповіді на відзив, про те, що будинок не входить до спадкової маси та не є спадковим майном, суд до уваги не приймає, оскільки спадкова справа до теперішнього часу не закрита, та обсяг спадкової маси в повному обсязі не визначений. Проте виходячи з відомостей які має суд та вимог чинного законодавства будинок побудований в шлюбі є спільним майном подружжя та спадкоємці одного з подружжя спадкують 1/2 частину даного майна на рівних умовах.

Жодних судових рішень чи угод про виключення будинку з спадкової маси чи зменшення частки одного з подружжя в спільному майні подружжя суду надано не було.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є його доньки ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , а також дружина ОСОБА_1 . При цьому, ОСОБА_5 шляхом подачі до нотаріальної контори відповідної заяви відмовилася від своєї частки у спадковому майні після смерті батька, ОСОБА_3 , на користь відповідача по справі ОСОБА_2 , в результаті чого її частка у спадковому майні збільшилася.

Отже, відповідач, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, стала власником частини будинку, тому має право володіти та користуватися цим майном. Відсутність реєстрації права власності на зазначену квартиру зумовлює обмеження у праві розпорядження нею. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК). Зазначена правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-3095цс15 та постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 755/8062/13-ц (провадження № 61-8403св18).

Таким чином посилання позивача на ст.405 ЦК України в даному випадку, на думку суду не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки дана стаття регламентує користування житлом та підстави втрати права користування житлом, членами сім`ї власника, а не власником житла.

Крім того діюче законодавство не передбачає можливості виселення з житла, власника даного житла, крім як в результаті позбавлення його права власності на житло у визначених законом випадках.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст10,12,81,141,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04.02.2021 року

Суддя Баришівського

районного суду К. В. Коваленко