КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

03 червня 2021 року м. Київ

Справа №755/6545/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/6153/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Савлук Т.В. 17 червня 2020 року у місті Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь борг у розмірі 110000,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті на день подання позову відповідно до курсу НБУ складає 2885300,00 грн в рахунок погашення боргу за договором позики від 20 жовтня 2016 року та витрати на правову допомогу.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено.

Стягнуто з Альнажжар ОСОБА_4 на користь Мханна ОСОБА_5 заборгованість за договором позики на загальну суму 110000 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день подання позову відповідно до курсу НБУ складає 2885300,00 грн, судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8700,00 грн та судовий збір в розмірі 8810,00 грн.

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 , нею подано апеляційну скаргу, в якій вона вказує на те, що суд першої інстанції оскаржуваним рішенням вирішив питання про її права, свободи та інтереси. Зазначає, що вона є дружиною ОСОБА_3 та матір`ю двох неповнолітніх дітей. У лютому 2021 року вона дізналась, що позивач подав позов про визнання договору дарування квартири недійсним, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (справа №755/52/21), вказаний позов ґрунтується на оскаржуваному рішенні, оскільки позивач вказує на те, що відповідач подарував дітям квартиру з метою ухилення від виконання судового рішення у цій справі. Також зазначає, що річ набута за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, а тому вважає, що є обґрунтовані побоювання відносно того, що оскаржуваним рішенням порушуються і її майнові права. Таким чином, суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи. Зокрема, суд першої інстанції не пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виникли правовідносини з договору позики, оскільки таких правовідносин між позивачем та відповідачем не виникало. Розписка від 20 жовтня 2016 року вчинена відповідачем проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього фізичного та психічного тиску з боку відповідача, а грошові кошти ним не були одержані від позивача. Таким чином, суд першої інстанції не пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виникли правовідносини з договору позики, а не з іншого договору. Таким чином рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Мханні ОСОБА_5 вказує на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог чинного законодавства України, а доводи наведені в апеляційній скарзі не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Кушнір С.Б. та представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Чередніченко М.М. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про її задоволення.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Хоменко І.М. заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, зокрема вказував на те, що не вбачає порушення прав особи, яка звернулась з апеляційною скаргою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю, виходячи з такого.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

В порядку п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи наведені положення процесуального закону першочергово підлягає до вирішення апеляційним судом питання про наявність порушеного права особи, яка звернулась з апеляційною скаргою не будучи учасником справи в суді першої інстанції.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку ст. 352 ЦПК України, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв, як вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, слід урахувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги та досліджених матеріалів справи зазначає про таке.

Підставою цього позову є боргові зобов`язання, що виникли у зв`язку із наданням коштів без визначення цілі. При розгляді справи судом першої інстанції установлено наявність зобов`язання, що випливає із договору позики, за яким борг не повернуто, отже позивач має право на його повернення в судовому порядку та стягнення суми боргу з відповідача.

Інших обставин, окрім правової природи укладеного між сторонами договору та факту його виконання (невиконання), судом першої інстанції не установлювалось, висновків про права та обов`язки скаржника у встановлених правовідносинах рішення суду не містить, відсутні такі висновки і в резолютивній частині судового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуваним рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки скаржника не вирішувалось.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що посилання ОСОБА_1 на вчинення позивачем дій на підставі цього рішення не свідчать про порушене її право, так як у разі, якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Якщо особа, яка вважає себе власником чи співвласником майна, вказує, що таке майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, то за наявності спору таке питання потребує судового розгляду з огляду на положення СК України.

До того ж в доводах апеляційної скарги наголошується на обставинах, що стосуються особи відповідача у справі, відносно яких особа, яка подала апеляційну скаргу давала покази в якості свідка, ці обставини були предметом дослідження суду першої інстанції, їм надана відповідна оцінка. Відповідачем рішення суду не оскаржувалось, а правових підстав для представництва його інтересів особою, яка подала апеляційну скаргу не вбачається.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що в процесі виконання рішення суду про стягнення боргу може відбутися стягнення майна боржника, частка у якому належить скаржнику, не спростовують наявність у відповідача у цій справі особистих боргових зобов'язань та не вказують на те, що рішенням у справі вирішено питання про права та інтереси особи, яка звертається із апеляційною скаргою. Окрім як прийняття рішення щодо виконання грошового зобов'язання у примусовому порядку, інших питань, зокрема, про майнові права подружжя, судом не вирішувалось.

Наявність порушених прав є основною умовою для здійснення судового захисту, за відсутності якої такий захист не здійснюється. За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що вказаним судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувались, а тому в порядку ч. 3 ст. 362 ЦПК України, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст ухвали складений 10 червня 2021 року.