Справа № 643/8414/21
Провадження № 2/643/3962/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Гюлалієвої Ф.Р. кизи, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чумакова О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 544 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що 07.09.2009 між ним та ОСОБА_2 (далі відповідач) укладено усний договір купівлі-продажу частини земельної ділянки площею 544 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до умов усного договору ними погоджено предмет, ціну та інші істотні умови договору. Відповідач зобов`язався протягом року з моменту оформлення ним права власності на земельну ділянку та її державної реєстрації, укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу частини земельної ділянки. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, передавши відповідачу грошові кошти в розмірі 15000,00 доларів США, що підтверджується розпискою. На ділянці позивачем побудовано житловий будинок. В подальшому позивачу стало відомо, що відповідач в 2020 зареєстрував право власності на земельну ділянку. Відповідач ухиляється від укладання цивільно-правового договору.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить заборонити посадовим особам, що виконують функції державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно, державних кадастрових реєстраторів вчиняти дії щодо реєстрації переходу права власності у будь-якій формі та будь-який спосіб, вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру і вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна: земельної ділянки, кадастровий номер :02:014:0008.

В обґрунтування заяви зазначені обставини, на які позивач посилався в позовній заяві. Також зазначено, що між відповідачем та ОСОБА_5 укладено договори № 56, 57 про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Є підстави вважати, що відповідач може на свій розсуд розпорядитись земельною ділянкою.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заяву про забезпечення позову та викладені в ній доводи. Пояснив, що просить визнати дійсним усний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07.09.2009.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України. До них в тому числі відноситься заборона вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69).

В рішенні від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18 висловила висновки щодо застосування норм права, згідно яких співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Судом встановлено, що предметом позову є немайнові вимоги про визнання дійсним усного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.08.2009, згідно умов якого, за доводами позивача, відповідач продав позивачу частину земельної ділянки площею 544 кв.м. Вказана земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та має загальну площу 774 кв.м.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 249200194 від 22.03.2021, Ділянка площею 0,0774 га передана у власність відповідача на підставі рішення Харківської міської ради від 18.12.2019. Право власності на Ділянку з вказаним вище кадастровим номером зареєстроване за відповідачем 20.02.2020.

Таким чином, з наданих суду доказів, а також пояснень представника позивача вбачається, що станом на час укладення між позивачем та відповідачем усного договору купівлі-продажу частини земельної ділянки, остання перебувала у власності територіальної громади м. Харкова.

Посилання представника позивача на укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 договорів № 56, 57, 61 про відступлення прав за договором іпотеки, суд не може визнати підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки, як вбачається з наданих суду доказів, предметом іпотеки є житловий будинок. Спірна Ділянка не є предметом іпотеки, в зв`язку з чим суд приходить до висновку щодо недоведеності позивачем тієї обставини, що відступлення прав за договором іпотеки житлового будинку може утруднити виконання рішення суду в даній справі.

Також суд враховує, що позивачем пред`явлено позовні вимоги немайнового характеру. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду у спорі, предметом якого є визнання договору дійсним, в зв`язку з чим відповідне рішення не потребуватиме примусового виконання.

Також суд звертає увагу, що формулювання пред`явлених позовних вимог не містить даних щодо конкретної конфігурації частини земельної ділянки площею 544 кв.м., яка згідно доводів позивача була предметом усного договору купівлі-продажу (її місця розташування в межах земельної ділянки, розмірів та інших даних, що дозволяють її ідентифікувати (виділити в натурі) як окремий об`єкт права власності). Між тим згідно ст. 132 Земельного кодексу України угоди про перехід права власності на земельні ділянки повинні містити предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо).

Враховуючи наведене, суд з доводів позовної заяви, заяви про забезпечення позову та доданих до них документів позбавлений можливості встановити, що між сторонами дійсно виник спір та заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є співмірними з пред`явленими ним позовними вимогами.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для забезпечення позову та відмовляє в задоволенні заяви.

Керуючись ст. 150, 156, 258-261, 353-354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя Д.А. Крівцов