Справа № 462/7714/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Тимощук І.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення частки у квартирі-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити частки на квартиру АДРЕСА_1 у співвідношенні: ѕ частки за ОСОБА_1 , ј частки за ОСОБА_3 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.08.2002 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. 02.08.2019 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова шлюб було розірвано. У шлюбі був народжений син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 10.06.2008 року між ним та ТзОВ «Західжитлобуд» було укладено договір №55/10-06 від 10.06.2008 р., за яким позивач придбав квартиру АДРЕСА_2 . Зазначає, що кошти на квартиру були його особистими, так як він у 2007 році продав належну йому Ѕ частки квартири АДРЕСА_3 , яка була придбана ним у 1998 році, до укладення шлюбу, а також обладнання та устаткування для кафе-бару. У подальшому весь ремонт квартири було також здійснено ОСОБА_1 за власні кошти. На вказану квартиру було видано свідоцтво про право власності від 11.02.2010 р., за яким квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Звертає увагу суд на те, що з 1998 року позивач зареєстрований та працює як фізична особа-підприємець, а також працював на різних керівних посадах у господарських товариствах з достатньо високим заробітком, тоді як його колишня дружина ніде не працювала з 2010 року та щороку сумарно до 2 - 3 місяців знаходилась на стаціонарному лікуванні у психіатричній лікарні. Крім цього відповідачка не надає жодної матеріальної допомоги на утримання їхнього сина, аліментів не сплачує. Відповідачка протягом 2 років взагалі не з`являється до квартири і весь тягар утримання квартири лежить на позивачу. Враховуючи вищенаведене просить позов задоволити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 22 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку загального позовного провадження, про що повідомлено сторони.

17.02.2021 року відповідачкою та її представником подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що причиною розірвання шлюбу, було систематичне домашнє насильство, яке продовжилося і після його розірвання. На даний час ОСОБА_3 проживає у притулку для жінок постраждалих від домашнього насильства ГО Центр «Жіночі перспективи», адже відповідач надалі продовжує жорстоко із неї знущатися, внаслідок чого вона не має можливості користуватися своїм майном. Щодо набуття квартири вказує, що дійсно 11.02.2010 року сторонами була набута квартира за адресою АДРЕСА_4 , яка є об`єктом права спільної сумісної власності. Кошти на квартиру були частково надані ОСОБА_3 так як, 10.12.2004 року нею була продана квартира за адресою: АДРЕСА_5 , яка належала її батьку. Отримані кошти від квартири від своєї частки ОСОБА_3 віддала своєму чоловікові ОСОБА_1 , на підставі чого договір купівлі - продажу по спірній квартирі був оформлений на позивача та відповідача. Просить в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, дали пояснення аналогічно наведеним в позовній заяві, просять такий задоволити.

В судовому засіданні відповідач та її представник проти задоволення позову заперечили, дали пояснення аналогічно наведеним у відзиві на позов. Додатково відповідачка пояснила, що близько 1,5 роки змушена проживати у притулку, оскільки відносини між сторонами погіршились, чоловік почав її цькувати та знущатись, в результаті чого проживання у спільній квартирі для неї виявилось не можливим. Вказала, що для придбання спірної квартири вона вклала близько 15 тис доларів США, які отримала від продажу квартири її батька. Під час спільного життя між сторонами були нормальні відносини, спільний бюджет, час від часу вона працювала.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є матір`ю позивача. В 2002 році її син одружився з відповідачкою і деякий час вони жили разом. В 2008 році ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вирішили купляти квартиру для своєї сім`ї, тому вона з чоловіком вирішила допомогти синові та надати в якості подарунка для їхньої сім`ї певну суму коштів для купівлі вказаної квартири, а саме 100000 грн., також на прохання сина вона позичила йому 8000 дол. США. Доповнила, що в сім`ї почали виникати сварки через те, що відповідачка не хотіла йти на роботу, а також не хотіла лікуватись. Приблизно у 2010р. сторони переїхали до нової квартири, однак ремонтом займався лише позивач, дружина на цей час не працювала, так як доглядала малолітнього сина. Вважає, що її син має право на більшу частку в спірній квартирі, оскільки лише ОСОБА_1 забезпечував сім`ю та вкладав кошти в квартиру АДРЕСА_1 , натомість відповідачка працювала час від часу та її заробітків було недостатньо для забезпечення потреб сім"ї.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 вказав, що є рідним братом позивача. Свідок підтвердив, що його брат ОСОБА_1 у 2007 р. продав йому частину приміщення у кафе-барі та устаткування для бару приблизно за 50-55 тис доларів США, які брат спрямував на купівлю квартири АДРЕСА_1 для потреб сім`ї, так як раніше до того сторони проживали в батьків позивача або винаймали квартиру. Свідок ствердив, що відповідачка ніколи не займалась домашнім господарством, а весь тягар утримання квартири, сина та дружини лежав на позивачу. Під час шлюбу відповідачка трохи працювала, але її заробітки були значно меншими, ніж дохід позивача.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 вказала, що є племінницею відповідачки. Пояснила, що після одруження сторони вирішили придбати для своєї сім`ї квартиру. При цьому, відповідачка вклала близько 10 тис доларів США, які отримала від продажу квартири її батька. Ствердила, що дійсно позивач працював більше, його дохід значно перевищував дохід відповідачки. Наразі, відносини між сторонами погіршились, відповідачка близько 2 років проживає у притулку, що негативно впливає на її психіку.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 03.08.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02.08.2019 року шлюб між сторонами у справі розірвано.

Під час шлюбу подружжям набуто майно, що в розумінні ст.60 СК України вважається об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

До майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, відноситься зокрема квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором №55/10-06 від 10.06.2008 року, укладеного між ТзОВ «Західжитлобуд» та ОСОБА_1 /а.с. 11-15/.

З свідоцтва про право власності на квартиру від 11.02.2010 року вбачається, що в цілому квартира АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 /а.с. 19/.

Вирішуючи по суті даний спір, який виник між сторонами, щодо поділу майна подружжя, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За приписами положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що спірна квартира придбана сторонами у шлюбі, та те, що така є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Суд критично відноситься до доводів відповідача, що спірна квартира була набута за його особисті кошти, враховуючи, що остання була придбана 10.06.2008 року, її вартість 149894,10 грн., тоді як продаж Ѕ квартири АДРЕСА_3 та продаж майна за договором від 23.05.2007 року, яке належало позивачу особисто, було здійснено в травні 2008 року, майже за рік до укладання вищезазначеного договору купівлі-продажу спірної квартира, а вартість продажу Ѕ квартири АДРЕСА_3 згідно договору становила 5202 грн., вартість проданого майна 81745 грн. /а.с. 17, 18/. Щодо копії товарних чеків, які містяться в матеріалах справи, то такі не підтверджують належним чином того, що вказані в них товари були використані саме для будівельних та ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_1 та що такі оплачувались позивачем /а.с. 30-48/.

Таким чином, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте за час шлюбу, що є його процесуальним обов`язком для підтвердження заявлених у позові вимог. Натомість суд враховує покази свідків, які підтвердили, що спірна квартира придбавалась сторонами для їхньої сім`ї, а не особисто для позивача, а тому суд не знаходить достатніх правових підстав для збільшення частки позивача у праві спільної сумісної власності подружжя.

Судом також встановлено, що за час спільного життя у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 7/.

З довідки про реєстрацію місця проживання особи від 30.10.2020 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 /а.с. 8/.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї; за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У відповідності до п. п. 4 п. 30 постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1ст. 60 СК України).

Звертаючись до суду з позовом про поділ майна, позивач просить взяти до уваги інтереси дитини, яка проживає з ним та знаходиться повністю на його утриманні.

Однак відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 27 грудня 2019 року справі № 297/2837/17 (провадження № 61-7846св19) проживання дітей з позивачем само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя.

В матеріалах справи міститься довідка з ГО «Центр «Жіночі перспективи», з громадської організації яка надає безоплатні послуги жінкам, які перебувають у складних життєвих обставинах, зокрема постраждалим від домашнього насильства, з якої встановлено, що відповідачка на даний час проживає у вказаному притулку у зв`язку з небезпекою спільного проживання з колишнім чоловіком.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивачем не доведено обставин, що мають істотне значення, для відступлення від засад рівності часток подружжя, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12-13, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 63, 69, 70-71 Сімейного кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний см. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.06.2021 року.

Суддя /підпис/ Постигач О.Б.

З оригіналом згідно

Суддя Постигач О.Б.