Постанова

Іменем України

02 червня 2021 року

м. Київ

справа № 2-9894/09

провадження № 61-16629св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович,

заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича на постанову Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Тичкової О. Ю., Маміної О. В., Пилипчук Н. П. у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича у виконавчому провадженні № 5959951, заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, після уточнення якої остаточно просив скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д. В. (далі - приватний виконавець Кудряшов Д. В., приватний виконавець) у виконавчому провадженні № 5959951: про відкриття виконавчого провадження від 19 липня 2019 року та всі інші постанови у виконавчому провадженні; про стягнення з боржника основної винагороди від 19 липня 2019 року; про арешт майна боржника від 19 липня 2019 року.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що постановою приватного виконавця Кудряшова Д. В. від 19 липня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59599517 щодо примусового виконання виконавчого листа від 18 вересня 2012 року № 2- 9894/09, виданого Дзержинський районним судом м. Харкова.

Відповідно до виконавчого листа стягувачем є ПАТ «ОТП Банк» в особі регіонального відділення АТ «ОТП Банк» в м. Харкові, проте постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та у постанові у якості стягувача зазначено ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Таким чином, постановою приватний виконавець відкрив виконавче провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», хоча жодних виконавчих документів щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», не існувало та не існує.

Заява про відкриття виконавчого провадження підписана представником ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та є посилання про існування судового рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», хоча такого рішення ніколи не існувало.

Дані про те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має повноваження діяти від імені стягувача, який зазначений у виконавчому документі, відсутні.

Таким чином, виконавцем відкрите виконавче провадження за заявою особи, яка не є стягувачем за виконавчим документом та вчинені дії по стягненню заборгованості на користь особи, яка не є стягувачем.

Будь - які документи щодо заміни сторони у виконавчому провадженні відсутні.

Дії приватного виконавця порушують вимоги статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» та конституційні права заявника, тому постанова про відкриття виконавчого провадження та всі інші постанови винесені у цьому виконавчому провадженні підлягають скасуванню.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова під головуванням судді Аркатової К. В. від 03 березня 2020 року у задоволені скарги відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що доказів того, що виконавчий лист у справі № 2-9894/09 не відповідав вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» суду не надано. В постанові про відкриття виконавчого провадження від 19 липня 2019 року була допущена описка, замість «стягувач - ПАТ «ОТП Банк» зазначено «стягувач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яка була усунута в позасудовому порядку постановою приватного виконавця від 14 січня 2020 року. Сама постанова від 19 липня 2019 року прийнята відповідно до норм діючого законодавства. Заявник як сторона виконавчого провадження, не був позбавлений можливості звернутись до приватного виконавця із заявою про усунення такої помилки в вищезазначеній постанові, тому ним не доведено порушення його прав і свобод з боку приватного виконавця.

Постановою Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 березня 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на постанови приватного виконавця Кудряшова Д. В. від 19 липня 2019 року задоволено частково.

Скасовано постанови приватного виконавця Кудряшова Д. В. у виконавчому провадженні № 5959951 від 19 липня 2019 року про відкриття провадження та арешт майна боржника.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця Кудряшова Д. В. від 19 липня 2019 року про стягнення з боржника основної винагороди від 19 липня 2019 року закрито.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що наявні в матеріалах справи докази не містять відомостей, щодо відкриття виконавчого провадження ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зверталось до суду відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» з заявою про заміну стягувача ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Станом на час звернення до приватного виконавця Кудряшова Д. В. з заявою про відкриття виконавчого провадження АТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за кредитним договором від 04 червня 2008 року № ML 701/344/2008, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не був стягувачем в розумінні вимог Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не мало можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

З копій матеріалів виконавчого провадження апеляційним судом було встановлено, що 19 липня 2019 року від імені ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до приватного виконавця Кудряшова Д. В. звернувся Вельковський С. В. при цьому, у якості доказів наявності повноважень представляти інтереси товариства, надав довіреність від імені АТ «ОТП Банк».

Разом з тим, станом на час звернення до приватного виконавця Кудряшова Д. В. із заявою про відкриття виконавчого провадження АТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за кредитним договором від 04 червня 2008 року № ML 701/344/2008, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не був стягувачем в розумінні вимог Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не мало можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд також вказував, що скарга на постанову державного виконавця про стягнення основної винагороди приватного виконавця в сумі 42 548, 31 грн була подана до суду 24 липня 2019 року, під час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, яким встановлено спеціальний порядок оскарження до відповідного адміністративного суду, а тому провадження у справі в цій частині підлягало закриттю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2020 року приватний виконавець Кудряшов Д. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить оскаржувану постанову в частині скасування постанов приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження та арешт майна боржника від 19 липня 2019 року скасувати, прийняти у справі нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині постанову Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що приватним виконавцем було правомірно винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту, адже чинним законодавством не передбачено обов`язку за яким приватний виконавець повинен самостійно звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Судом апеляційної інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а їх сукупність призвела до неправильного її вирішення. Заявник вважає, що внаслідок того, що апеляційним судом не було досліджено постанову про повернення виконавчого документу ним було зроблено неправильний висновок про наявність підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, що є, на його думку, надмірним формалізмом.

Доводом касаційної скарги також є те, що в порушення норм процесуального права суд апеляційної інстанції не залишив скаргу ОСОБА_1 без розгляду, адже вона була подана з порушенням строків визначених частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із Дзержинського районного суду м. Харкова.

29 грудня 2020 року цивільна справа № 2-9894/09 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2009 року у цивільній справі № 2-9894/09 з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 04 червня 2008 року № ML 701/344/2008 у розмірі 430 849,36 грн.

29 квітня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов пункту 3.1. якого ПАТ «ОТП Банк» продає (переуступає) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає у себе кредитні договори, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приймає такий Кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь ПАТ «ОТП Банк» винагороду (а. с. 67-73).

Згідно із пунктом 1.2. договору про відступлення права вимоги від 29 квітня 2010 року за цим Договором до Покупця переходять всі права Продавця як сторони, що іменується «Іпотекодержатель»/«Заставодержатель» у зобов`язаннях, які виникли на підставі Договорів забезпечення в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором (включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки).

17 травня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до пункту 1.1. якого у зв`язку з укладенням Договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н, від 29 квітня 2010 року між Фактором та Клієном, за яким ПАТ «ОТП Банк» передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до даного Договору, укладеними між Клієнтом та позичальниками Клієнта, перелік яких містить в Додатку №1 до даного Договору, що забезпечений іпотекою/заставою за договорами іпотеки/Договорами застави, перелік яких міститься в Додатку № 1 до даного Договору, укладеними між Клієнтом та Боржниками/Третіми особами (а. с. 75-77).

19 липня 2019 року на адресу приватного виконавця Кудряшова Д. В. надійшла заява представника ПАТ «ОТП Банк» Вельковського С. В. про примусове виконання виконавчого листа № 2-9894/09, виданого 18 вересня 2012 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором від 04 червня 2008 року № МL 701/344/2008 у розмірі 430 849,36 грн.

Постановою приватного виконавця від 19 липня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 5959951 за вказаним вище виконавчим листом, де стягувачем зазначено ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Аналогічний стягувач вказаний в інших постановах приватного виконавця, що винесені в рамках виконавчого провадження № 5959951.

Постановою приватного виконавця від 14 січня 2020 року внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження до всіх процесуальних документів виконавчого провадження № 5959951, а саме: постанови про відкриття виконавчого провадження від 19 липня 2019 року, постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 19 липня 2019 року, постанови про арешт майна боржника від 19 липня 2019 року, акту приватного виконавця від 09 серпня 2019 року, постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 09 серпня 2019 року, постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 19 серпня 2019 року, акту приватного виконавця від 21 листопада 2019 року, акту про реалізацію предмета іпотеки від 21 листопада 2019 року, постанови про зняття арешту з майна від 27 листопада 2019 року, акту приватного виконавця від 28 листопада 2019 року, замість стягувача - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначено стягувача - ПАТ «ОТП Банк».

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», примусовому виконанню піддягають рішення на підставі - виконавчих листів.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпаний перелік випадків повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа, а саме: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; боржника визнано банкрутом; Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; юридичну особу - боржника припинено; виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Суд першої інстанції встановив, що доказів того, що виконавчий лист у справі № 2-9894/09 не відповідав вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» не надано.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною третьою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що в заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто (частина перша статті 16 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно частини четвертої статті 16 Закону України «Про виконавче провадження» повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Аналогічні положення містяться в главі 17 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Судами встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2009 року у цивільній справі № 2-9894/09 з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 04 червня 2008 року № ML 701/344/2008 у розмірі 430 849,36 грн.

19 липня 2019 року на адресу приватного виконавця Кудряшова Д. В. надійшла заява представника ПАТ «ОТП Банк» Вельковського С. В. про примусове виконання виконавчого листа № 2-9894/09, виданого 18 вересня 2012 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором від 04 червня 2008 року № МL 701/344/2008 у розмірі 430 849,36 грн.

На час звернення до приватного виконавця Кудряшова Д. В. з заявою про відкриття виконавчого провадження АТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за кредитним договором від 04 червня 2008 року № ML 701/344/2008, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не був стягувачем в розумінні вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою приватного виконавця від 14 січня 2020 року внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження до всіх процесуальних документів виконавчого провадження № 5959951 де замість стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначено стягувачем - ПАТ «ОТП Банк».

Враховуючи, що ухвали про заміну стягувача за наслідками відступлення ПАТ «ОТП Банк» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прав вимоги до боржника ОСОБА_1 не приймалось, на час розгляду скарги із такою заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не зверталось, а отже процесуального правонаступництва не відбулось, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Колегія суддів зауважує, що місцевий суд правильно вказував, що оскільки в постанові про відкриття виконавчого провадження від 19 липня 2019 року дійсно була допущена описка, замість «стягувач - ПАТ «ОТП Банк» зазначено «стягувач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», сама постанова прийнята відповідно до норм діючого законодавства, заявник як сторона виконавчого провадження, не був позбавлений можливості звернутись до приватного виконавця із заявою про усунення такої помилки в вищезазначеній постанові.

Таким чином, з огляду на вищенаведені правові норми та встановлені обставини у справі, колегія суддів зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції про те, що дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та арешту майна боржника за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є неправомірними помилкові, а тому вважає обґрунтованими аналогічні за змістом доводи касаційної скарги.

Одночасно колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що в порушення норм процесуального права суд апеляційної інстанції не залишив скаргу ОСОБА_1 без розгляду, адже вона була подана з порушенням строків визначених частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» з огляду на таке.

Положеннями статті 449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно з частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Частинами першою, другою статті 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Встановивши, що з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження боржник не отримував, а згідно даних матеріалів справи та даних виконавчого провадження зазначена постанова на адресу реєстрації боржника та фактичного його мешкання не направлялась, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, правильно застосував положення наведених норм права та дійшов обґрунтованого висновку про відкриття провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця.

Щодо розподілу судових витрат за подання скарги на дії приватного виконавця

Відповідно до статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, зокрема, на проведення експертизи.

Ураховуючи, що за результатами касаційного перегляду справи, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги приватного виконавця Кудряшова Д. В. у повному обсязі, понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за подачу касаційної скарги у розмірі 420,40 грн підлягають стягненню з ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково, і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи, що апеляційний суд помилково скасував ухвалу суду першої інстанції, постанова Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року підлягає скасуванню, із залишенням в силі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 березня 2020 року.

Виходячи з того, що у поданій приватним виконавцем Кудряшовим Д. В. касаційній скарзі він просив оскаржувану постанову в частині скасування постанов приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження та арешт майна боржника від 19 липня 2019 року скасувати, прийняти у справі нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити, а в іншій частині постанову Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року залишити без змін, в силу положень статті 400 ЦПК України постанова апеляційного суду в частині закриття ним провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д. В. від 19 липня 2019 року про стягнення з боржника основної винагороди від 19 липня 2019 року не переглядається.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року в частині скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича у виконавчому провадженні № 5959951 від 19 липня 2019 року про відкриття провадження у справі та арешт майна боржника і в частині розподілу судових витрат скасувати та залишити в силі в цій частині ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 березня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича 420,40 грн судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

О. С. Ткачук