Справа пр. № 2/756/2551/21
У Х В А Л А

04 лютого 2021 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Андрейчук Т.В., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ООД "СПОРТ ІНВЕСТ БГ" про стягнення коштів за договором про групове розміщення, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ООД "СПОРТ ІНВЕСТ БГ" про захист прав споживача, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява ОСОБА_1 до ООД "СПОРТ ІНВЕСТ БГ" про захист прав споживача, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Андрейчука Т.В. від 21 грудня 2021 року була залишена без руху відповідно до ст. 185 ЦПК України, оскільки позивачем не дотримано вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а саме: позивачем не дотримано порядку звернення до суду з позовною заявою, в якій відповідачем є іноземна особа.

Крім того, всупереч положенням п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не зазначила ціну позову, хоча нею заявляються вимоги майнового характеру.

Також всі надані позивачем копії письмових доказів (для суду та для відповідача) не засвідчені належним чином (відповідність кожної копії письмового доказу оригіналу має бути окремо підтверджена особистим підписом позивача із зазначенням її ініціалів та прізвища, а також дати такого засвідчення).

Окрім цього, позивачеві слід було надати докази сплати судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою (за дві вимоги майнового характеру), враховуючи ставки судового збору, встановлені ст. 4 Закону України "Про судовий збір", а саме - 3788,90 грн (1 відсоток від ціни позову, яка складає 378890,00 грн (358890,00 грн + 20000,00 грн = 378890,00 грн)). Тобто ОСОБА_1 необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 3788,90 грн.

Позивачеві суддею був наданий строк на усунення недоліків у термін до 30 грудня 2020 року, але не пізніше десяти днів з дня вручення позивачеві ухвали про залишення позову без руху.

Ухвала про залишення позову без руху була отримана ОСОБА_1 14 січня 2021 року. 29 січня 2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків разом з новою редакцією позовної заяви, яка була передана судді Андрейчуку Т.В. 01 лютого 2021 року.

Проаналізувавши нову редакцію позовної заяви, суддя звертає увагу позивача на таке.

Так, у новій редакції позову ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача ООД "СПОРТ ІНВЕСТ БГ" на її користь аванс за договором на групове розміщення від 03 лютого 2020 року № 1/ТО-2020, укладеного між сторонами справи, у розмірі 10500,00 євро в гривневому еквіваленті на момент ухвалення рішення суду, а також моральну шкоду у сумі 20000,00 грн у зв`язку з невиконанням умов вказаного договору.

При цьому позивач зазначає, що це спір з приводу відшкодування шкоди, а тому за положеннями ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" він підвідомчий судам України.

Визначення "іноземний елемент" надано в п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про міжнародне приватне право", а саме іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: а) хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; б) об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; в) юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, частиною національного законодавства України є чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору (ч. 1 ст.3 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Згідно зі ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У міжнародному праві категорія "підсудність" застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог ст. ст. 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України "Про міжнародне приватне право" та нормами відповідних міжнародних договорів.

Договір між Україною та Республікою Болгарія про правову допомогу в цивільних справах, ратифікований Верховною Радою України 22 вересня 2005 року не містить норм щодо визначення підсудності, а тому для з`ясування підсудності справи за позовом ОСОБА_1 слід керуватись положеннями розділу XII Закону України "Про міжнародне приватне право", який чітко встановлює правила підсудності.

Так, ст. 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у ст. 76 цього Закону.

У ст. 76 вказаного вище Закону визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст. 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

За змістом наведеної норми судам загальної юрисдикції України підвідомчі справи у спорах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України, а також якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні.

Предметом позову у справі за позовом ОСОБА_1 є стягнення грошових коштів з ООД "СПОРТ ІНВЕСТ БГ" у зв`язку з невиконанням умов договору на групове розміщення від 03 лютого 2020 року № 1/ТО-2020. Таким чином, спір виник з зобов`язальних, а не деліктних правовідносин.

Крім цього, заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 покликалась на ст. 33 Закону України "Про туризм", якою передбачено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом.

При цьому турист - це особа, яка здійснює подорож по Україні або до іншої країни з не забороненою законом країни перебування метою на термін від 24 годин до одного року без здійснення будь-якої оплачуваної діяльності та із зобов`язанням залишити країну або місце перебування в зазначений термін (ст. 1 Закону України "Про туризм").

Зі змісту договору на групове розміщення від 03 лютого 2020 року № 1/ТО-2020 вбачається, що ОСОБА_1 є не туристом, а особою, яка надає посередницькі послуги з розміщення туристичної групи в готельному комплексі " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", який розташований в Республіці Болгарія.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що справа за участю позивача фізичної особи громадянки України до юридичної особи відповідача, який є іноземним елементом і не має місцезнаходження в Україні, не може розглядатись судами України.

Більш того, у договорі на групове розміщення від 03 лютого 2020 року № 1/ТО-2020 його сторони погодили, що усі спори, які виникатимуть у зв`язку з укладенням та виконанням цього договору, повинні розглядатись компетентним судом в Республіці Болгарія, общ. Несебр (п. 5.5 договору).

Оскільки позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства судами України, суд дійшов висновку про необхідність відмовити позивачеві у відкритті провадження у справі (з необхідністю застосування саме такого процесуального інституту у випадку непідвідомчості справи судам України погодився Верховний Суд у постанові від 27 грудня 2018 року у справі № 640/5522/18).

Водночас відмова у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 не означає обмеження її у доступі до правосуддя, позаяк вона вправі звернутися з таким позовом до компетентного суду Республіки Болгарія.

Щодо територіальної підсудності справи за позовом ОСОБА_1 слід зазначити таке.

Ст. 28 ЦПК України визначає правила альтернативної підсудності (підсудність за вибором позивача).

Нормами ч. ч. 3, 4 указаної статті визначено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди. Позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

ОСОБА_1 не пред`явлено позову про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи позову про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За приписами ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності.

У п. 22 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

За змістом договору на групове розміщення від 03 лютого 2020 року №1/ТО-2020 ООД "СПОРТ ІНВЕСТ БГ" взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 послуги з розміщення групи туристів в готельному комплексі " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", який розташований в Республіці Болгарія. Загальна кількість туристів згідно з додатком до договору № 1 становить 109 чоловік.

Наведене очевидно свідчить, що ОСОБА_1 замовляла послуги не для особистих потреб, а тому вона не є споживачем послуг, які надаються ООД "СПОРТ ІНВЕСТ БГ", у розумінні Закону України "Про захист прав споживачів".

Отже, до спірних правовідносин норми Закону України "Про захист прав споживачів" застосуванню не підлягають, зокрема ОСОБА_1 не вправі пред`являти позов, який виник щодо невиконання договору на групове розміщення від 03 лютого 2020 року №1/ТО-2020, за своїм місцем проживання.

Таким чином, справа за позовом ОСОБА_1 не підсудна Оболонському районному суду м. Києва.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ООД "СПОРТ ІНВЕСТ БГ" про стягнення коштів за договором про групове розміщення.

Копію ухвали з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка звернулась з нею до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Т.В. Андрейчук