1Справа № 335/1701/21 2/335/1344/2021
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Стеценка А.В., за участю секретаря судового засідання Резніченко Ю.В., представника позивача ОСОБА_5., представника відповідача Мякоти С.В. , представника третьої особи Бондарєва І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Запорізької міської ради, треті особи: територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7», про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Запорізької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7», про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 439/9 від 21.09.2018 в частині передачі приміщення АДРЕСА_1 , в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне.

14.05.2014 позивач прийняла у дар у власність 7/25 часток нежитлового приміщення № 39 літ. А-3 загальною площею 161,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Співвласником зазначеного приміщення є територіальна громада м. Запоріжжя.

27.12.2020 позивач дізналась, що рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 439/9 від 21.09.2018 без її відома та згоди передав у господарське відання Комунального підприємства «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» належну позивачеві частину вищезазначеного нежитлового приміщення.

З урахуванням вищевикладеного, посилаючись на приписи ст.ст. 356, 358, 363, 393 ЦК України, ст.ст. 136, 144 ГК, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», позивач просила суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 439/9 від 21.09.2018, оскільки воно не відповідає законові та порушує її права як співвласника нежитлового приміщення № 39 літ. А-3 загальною площею 161,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді від 22.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 22.03.2021.

16.03.2021 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти позову, вважав що права та законні інтереси позивача не порушувались оскаржуваним рішенням, оскільки власником нежилого приміщення № НОМЕР_1 підвалу будівлі літ. А-3, що розташована по АДРЕСА_2 , є територіальна громада м. Запоріжжя та передача його з господарського відання одного комунального підприємства в господарське відання іншого комунального підприємства не передбачає переходу права власності на зазначене приміщення. Відповідач переконаний, що зміна балансоутримувача майна не призвела та не могла призвести до порушення прав позивача.

19.03.2021 на адресу суду надійшли письмові пояснення КП «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7», у яких третя особа підтримала викладену у відзиві позицію відповідача. Заперечуючи проти позову, третя особа зазначила, що 13.04.2006 за результатами проведеної інвентаризації об`єднаним нежитловим приміщення підвального поверху будівлі АДРЕСА_2 було присвоєно номер 39. Загальна площа зазначеного приміщення склала 116,6 кв.м. При проведені технічної інвентаризації 06.12.2012 був встановлений факт об`єднання раніше існуючих нежитлових приміщень № 39 та 4/25 частини XVII. На підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ЗП46 від 29.12.2012 приватному підприємцеві ОСОБА_4 дозволено реконструкцію орендованого нежитлового приміщення № 39 по АДРЕСА_2 для розширення торгівельної площі існуючого продовольчого магазину. Внаслідок проведеної реконструкції нежитлове приміщення № 39 та 4/25 частини нежитлового приміщення XVII об`єднані в єдине нежитлове приміщення № 39, 4/25 частини XVII. Обстеженням 25.02.2013 встановлено, що загальна площа об`єднаного нежитлового приміщення № 39, 4/25 частини XVII становить 161,9 кв.м.

Приміщення № 39 підвального поверху (літ. А-3) по АДРЕСА_2 обладнано двома входами, один з яких розташований з головного фасаду будинку (ключі перебувають у власника частини приміщення № НОМЕР_1 , 4/25 частини XVII - ФОП ОСОБА_4 ). Інший вхід у приміщення розташований у третьому під`їзді будинку, двері якого заварені представником ФОП ОСОБА_4 .

Підсумовуючи вищезазначене, представник третьої особи дійшов висновку, що обставини справи викладені у позові та відзиві, не дають достатніх підстав вважати, що має місце порушення права власності позивача.

В судовому засіданні 02.06.2021 представник позивача ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представники виконавчого комітету Запорізької міської ради та КП «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7» в судовому засіданні просили суд в задоволені позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях третьої особи. Представник Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки представником третьої особи Савченко А.В .

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши подані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

У статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Частиною 1 ст. 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується лише у разі, якщо такий акт не відповідає законові і порушує права власника.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

До предмету доказування у даному спорі перш за все входить доведення позивачем наявності у нього відповідного речового права, на захист якого подано позов, тобто лише встановивши наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення права з боку відповідача і відповідно ухвалює рішення на його захист чи відмову позивачу у захисті, встановивши необґрунтованість заявленого позову.

Предметом позову у справі є визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 439/9 від 21.09.2018 в частині передачі приміщення № НОМЕР_1 підвального поверху будівлі літ. А-3, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в господарське відання КП «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7».

Обґрунтовуючи свої доводи про порушення прав співвласника нежитлового приміщення 39 літ. А-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , позивач посилався на те, що право власності 7/25 часток нежитлового приміщення 39 літ. А-3 загальною площею 161,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ., набуто нею на підставі договору дарування від 14.05.2014, укладеного між громадянин ОСОБА_4 (дарувальник) та позивачем (обдарована).

Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Статтею 356 Цивільного кодексу України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

До відповіді на відзив відповідачем було надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якої в Реєстрі прав власності на нерухоме майно міститься інформація щодо нежилого приміщення № 39 підвалу будівлі літ.А-3 загальною площею 116,6 кв.м, власником якого зазначено територіальну громаду міста Запоріжжя. Підставою виникнення право власності заначено свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 від 10.09.2007, видане виконавчим комітетом Запорізької міської ради.

З інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, судом встановлено, що нежитлове приміщення № 39 підвалу будівлі літ.А-3 загальною площею 116,6 кв.м було предметом спору, у справах за участю позивача, гр. ОСОБА_4 , Запорізької міської ради та її органів.

Так, рішенням господарського суду Запорізької області від 19.01.2015, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 21.07.2015 у справі № 908/2976/14 за позовом Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та Міського комунального підприємства "Основаніє" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору оренди, виселення та стягнення заборгованості з орендної плати було розірвано договір оренди нежитлового приміщення від 04.12.2012 № 5/13; звільнено нежитлове приміщення площею 116,60 кв.м у житловому будинку по АДРЕСА_2 на користь Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та Міського комунального підприємства «Основаніє» шляхом виселення ФОП ОСОБА_4 із зазначеного приміщення.

Рішенням суду у зазначеній справі встановлено, що 04.12.2002 між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради (орендодавець), КП «ВРЕЖО № 13» (балансоутримувач), правонаступником всіх прав та обов`язків якого є МКП «ОСНОВАНІЄ», та ФОП ОСОБА_4 (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 5/13 від 04.12.2002 за умовами якого орендодавець на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 05.11.2002 за № 336/38 передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 116,60 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 , що значиться на балансі КП «ВРЕЖО № 13». Дане нежитлове приміщення вбудоване в підвал 3 поверхового будинку відповідно до плану з інвентарної справи. Крім того, судом було встановлено, що договір оренди нежитлового приміщення від 04.12.2002 на момент розгляду справи був чинним.

Зазначене вище рішення в частині звільнення нежитлового приміщення шляхом виселення з нього ФОП ОСОБА_4 було виконано 18.03.2016, про що зазначено в ухвалі господарського суду Запорізької області від 07.06.2016, постановленої за результатами розгляду скарги ФОП ОСОБА_4 на дії державного виконавця.

25.07.2014 ФОП ОСОБА_4 звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання за ФОП ОСОБА_4 право спільної часткової власності на 52,6% нежитлового приміщення № 39 літера А-3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить територіальній громаді міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

Рішення господарського суду Запорізької області від 13.10.2014 в справі № 908/2618/14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду апеляційну від 09.02.2015, у вищезазначеному позові відмовлено. Рішенням суду першої інстанції встановлені наступні обставини.

04.12.2002 між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради (орендодавець), комунальним підприємством «Виробниче ремонтно - експлуатаційне житлове об`єднання № 13» ( балансоутримувач ) та ФОП ОСОБА_4 (орендар) був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 5/13, відповідно до предмету якого орендодавець на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 05 листопада 2002 р. № 336/38 передає , а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 116,60 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , підвал 3 - поверхового житлового будинку відповідно до плану з інвентарної справи.

Рішенням № 76/4 від 13.03.2003 Виконавчим комітетом Запорізької міської ради «Про надання дозволу приватному підприємцю ПП ОСОБА_4 на проведення капітального ремонту нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_2 », дозволено ПП ОСОБА_4 , який орендує нежитлове приміщення в будинку АДРЕСА_2 площею 116, 6 кв. м. за договором оренди від 04.12.2002 № 5/13 , проведення капітального ремонту зазначеного приміщення.

Листом № 15-03/3244 від 01.08.2006 Управління житлового господарства Запорізької міської ради надало згоду ПП ОСОБА_4 на проведення реконструкції нежитлового підвального приміщення в будинку АДРЕСА_2 площею 116,6 кв. м. , при умові виготовлення проектно - кошторисної документації і узгодження її в установленому порядку.

Розпорядженням Запорізького міського голови № 535р від 07.06.2007 затверджений акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію крамниці промислових товарів по АДРЕСА_2 загальною площею 116,6 кв. м. після реконструкції орендованого приміщення. Замовник будівництва - ПП ОСОБА_4 дозволено введення в експлуатацію крамниці промислових товарів по АДРЕСА_2 .

За рішенням державної приймальної комісії пред`явлений магазин промислових товарів по АДРЕСА_2 загальною площею 116,6 кв.м. за архітектурно - технічним паспортом (паспорт БТІ) , прийнятий в експлуатацію.

Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 291/1 від 26.07.2007 вирішено оформити право комунальної власності на об`єкти нерухомості згідно з додатком, зокрема, по адресу АДРЕСА_2 , літера А-3 приміщення 39 підвалу, загальною площею 116,6 кв.м.

24.03.2010 Запорізькою міською радою прийнято рішення № 43 «Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності міста Запоріжжя, що підлягають приватизації» , у пункті 18 якого вказане нежитлове приміщення по адресу АДРЕСА_2 , площею 116,6 кв. м. (магазин продовольчих товарів) з правом викупу.

12.05.2010 р. прокуратурою міста Запоріжжя Запорізької області поданий протест на рішення Запорізької міської ради № 43 від 24.03.2010, згідно якого додатком до вказаного рішення міської ради, яким визначено перелік об`єктів комунальної власності міста Запоріжжя, що підлягають приватизації, до пункту 18 включено нежитлове приміщення загальною площею 116,6 кв. м. , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ( приміщення № НОМЕР_1 підвалу - літера А-3), що підлягає приватизації шляхом викупу. Проведеною прокуратурою міста Запоріжжя перевіркою встановлено, що приміщення, яке підлягає приватизації, по АДРЕСА_2 є підвальним приміщенням житлового багатоквартирного будинку. Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи зазначеного будинку, у вказаному приміщенні станом на 1992 р. були розташовані сараї мешканців будинку .

06.10.2010 Запорізькою міською радою прийнято рішення № 68 про задоволення протесту прокуратури міста Запоріжжя та скасування рішення міської ради від 24.03.2010 № 43 «Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності міста Запоріжжя , що підлягають приватизації», в частині включення об`єкту комунальної власності нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 .

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2013 р. у справі № 2а/818/3/12, визнано протиправним та скасоване рішення Запорізької міської ради № 68 від 06.10.2010 про скасування рішення міської ради від 24.03.2010 № 43 «Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності міста Запоріжжя, що підлягає приватизації» в частині включення об`єкту комунальної власності нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 .

З листа ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» № 1815 від 27.02.2013 вбачається, що на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Малишевою Л.Є. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 08.08.2005 р. № 2974, ОСОБА_4 належить 4/25 частин нежитлового приміщення ХУІІ по адресу АДРЕСА_2 . За даними ТОВ «ЗМБТІ» на підставі свідоцтва про право власності серія НОМЕР_2 виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради 10.09.2007, нежитлове приміщення АДРЕСА_2 належить територіальній громаді міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. На підставі дозволу на виконання будівельних робіт інспекції державного архітектурно - будівельного контролю № 540 від 30.09.2005 приватному підприємцю ОСОБА_4 дозволено реконструкцію орендованого нежитлового приміщення АДРЕСА_2 для розширення торгівельної площі існуючого продовольчого магазину. Внаслідок проведеної реконструкції, нежитлове приміщення № 39 та 4/25 частин нежитлового приміщення ХVІІ об`єднані в єдине нежитлове приміщення № 39 , 4/25 частин ХУІІ, загальною площею 161,9 кв. м.

У травні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Запорізька міська рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , у якому просив суд зобов`язати Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради укласти з ФОП ОСОБА_4 договір купівлі-продажу об`єкта права комунальної власності - нежитлового приміщення, площею 116,6 кв.м. по АДРЕСА_2 , що складає 18/25 частин нежитлового приміщення № 39 літ. А-3 в будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.09.2016 в справі № 908/1488/16, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.03.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 21.08.2017, відмовлено у вищезазначеному позові.

Рішення суду мотивоване тим, що рішення Запорізької міської ради від 30.06.2016 № 59 «Про внесення змін до рішення Запорізької міської ради від 24.03.2010 № 43 «Про затвердження переліку об`єктів комунальної власності м. Запоріжжя, що підлягають приватизації», яким виключено спірне приміщення із переліку об`єктів, що підлягають приватизації, на теперішній час є діючим та обов`язковим до виконання всіма особами на яких розповсюджується дія зазначеного рішення, що зумовлює відмову в задоволенні позову про зобов`язання Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради укласти договір купівлі-продажу об`єкта приватизації - приміщення № 39 підвалу (літ А-3) площею 116,6 кв.м. на АДРЕСА_2 . Крім того, суди дійшли висновків, що здійснена позивачем реконструкція спірного приміщення не призвела до створення нової речі, а призвело лише до зміни технічних характеристик спірного приміщення.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України).

Таким чином, вищезазначеними рішеннями судів встановлено, що власником нежитлового приміщення № 39 підвалу літ.А-3 загальною площею 116,6 кв.м, розташованого в будинку АДРЕСА_2 , є територіальна громада міста Запоріжжя. Проведена ФОП ОСОБА_4 реконструкція зазначеного нежитлового приміщення не призвела до створення нового об`єкту нерухомого майна - приміщення № 39 літ.А-3 загальною площею 161,9 кв.м.

Доказів набуття позивачем права власності на частину нежитлового приміщення № 39 підвалу літ.А-3 загальною площею 116,6 кв.м учасниками справи суду не надано.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

В силу ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до пп. 1 п. «а» ст. 29 Закону України «Про виконавче провадження» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження з управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Частиною п. 1 ст. 24 Господарського кодексу України передбачено, що управління господарською діяльністю у комунальному секторі економіки здійснюється через систему організаційно-господарських повноважень територіальних громад та органів місцевого самоврядування щодо суб`єктів господарювання, які належать до комунального сектора економіки і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

В силу ст. 78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Згідно з ч. 1 ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку, що внаслідок закріплення органом місцевого самоврядування за комунальним підприємством певного комунального майна власник зазначеного майна не змінюється, а отже, не відбувається і відчуження зазначеного майна.

З урахуванням того, що позивачем не доведено наявності в неї речових прав саме на частину нежитлового приміщення № 39 підвалу літ.А-3 загальною площею 116,6 кв.м, розташованого в будинку АДРЕСА_2 , протиправності оскаржуваного рішення відповідача та факту порушення її прав зазначеним рішенням, у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 142, 263, 265, 272, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Запорізької міської ради, треті особи: територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7», про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Виконавчий комітет Запорізької міської ради, ідентифікаційний код 04053915, адреса: 69105, м. Запоріжжя, пр-т Соборний, буд. 206.

Третя особа: територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, ідентифікаційний код 04053915, м. Запоріжжя, пр-т Соборний, буд. 206.

Третя особа: Комунальне підприємство «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання №7», , адреса: 69032, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 11.

Повне судове рішення складено 04.06.2021.

Суддя А.В. Стеценко