ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/810/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кримчук Я. Р. за участі представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 р. ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 , позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 , відповідач) про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира).

Позов обґрунтований такими обставинами. ОСОБА_2 є власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу. У спірній квартирі зареєстроване місце проживання позивача, її дочки - відповідача ОСОБА_3 , та онуки ОСОБА_4 . Відповідач за згодою позивача проживала та була зареєстрована у спірній квартирі з 2002 р. На той час позивач мешкала за кордоном, і вони з відповідачем домовились, що після повернення позивача в Україну відповідач звільнить квартиру та зніметься з реєстрації. У 2004 р. позивач повернулась в Україну та зареєструвалась у належній їй квартирі, проте відповідач умови договору не виконала. У квітні 2018 р. у відсутність позивача відповідач виїхала з квартири та вивезла як свої речі, так і речі, які належали позивачу. На неодноразові дзвінки позивача відповідач не відповідала та заблокувала позивача в соціальних мережах. З того часу відповідач у спірній квартирі не проживає, її особистих речей в квартирі немає, комунальні послуги вона не сплачує та несе інших витрат по утриманню житла.

Ухвалою від 20.07.2020 суд відкрив провадження за даним позовом та призначивсправу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання.

Ухвалою від 20.11.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала пославшись на наведені у позовній заяві обставини та обґрунтування.

За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_3 неодноразово направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній».

Окрім того відповідач викликалась в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Отже з огляду на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк відзиву на позов, справа вирішується на підставі наданих позивачем доказів.

Заслухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

На підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2002, посвідченого державним нотаріусом Двадцять другої київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-7761, ОСОБА_2 набула у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності позивача на спірну квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 26.09.2002, запис у реєстровій книзі 280-53 за реєстровим № 41474.

Згідно з даними виданої ЖЕД-201 довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 16.07.2010 та витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 10.05.2019 у спірній квартирі зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , її дочки ОСОБА_3 та онуки ОСОБА_4 .

З викладених у позовній заяві пояснень та показань допитаних на прохання позивача свідків вбачається, що відповідач ОСОБА_3 понад рік не проживає у спірній квартирі.

Так, дочка відповідача ОСОБА_4 пояснила в суді, що у квітні 2018 р. її мати забрала усі особисті речі та покинула спірну квартиру, переїхавши жити до співмешканця. З того часу мати у квартирі жодного разу не з`являлась, особистих стосунків ні з нею ні з бабусею вона не підтримує. Від тітки вона дізналась, що мати вийшла заміж і живе у Росії, проте її адреса їй невідома.

Свідок ОСОБА_5 показала, що є давнім другом сім`ї сторін, у зв`язку з чим періодично буває у спірній квартирі. 30.04.2018 вона приїхала привітати дочку відповідача ОСОБА_4 з 18-річчям і тоді ж дізналась, що її мати виїхала з квартири. Це сталось після того як співмешканець відповідача побив ОСОБА_4 , у зв`язку з чим відносини між дочкою та матір`ю припинились. Приблизно через рік їй стало відомо, що ОСОБА_3 вийшла заміж, живе в Росії і повертатись в Україну не збирається.

Жодних доказів, які б підтверджували, що відповідач цікавилась чи цікавиться житловою площею, сплачує комунальні послуги та намагалася вселитися у спірну квартиру, суду не надано.

Поважних причин відсутності відповідача у спірній квартирі судом не встановлено.

Угода щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом між сторонами не укладалася.

З огляду на вказане суд вважає доведеним, що відповідач ОСОБА_3 , обравши собі інше місце проживання, добровільно залишила спірну квартиру, забравши з неї усі свої речі, і не проживає у ній понад рік без поважних причин.

Та обставина, що ОСОБА_3 , обравши собі інше місце проживання, залишився перебувати на реєстраційному обліку у спірній квартирі, значення для вирішення цього спору не має, оскільки наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням чи відмови в цьому.

За нормою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав.

Сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування житлом, а також підстави та умови, за яких член сім`ї власника втрачає право на користування житлом, врегульовані нормами статті 405 ЦК України та статті 156 Житлового кодексу УРСР, за змістом яких члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство (стаття 64 Житлового кодексу УРСР), мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України).

За обставинами справи установлено, що відповідач ОСОБА_3 користувалась спірною квартирою та була у ній зареєстрована за згодою її матері ОСОБА_2 , проте понад рік не проживає у квартирі без поважних причин, у зв`язку з чим позивач заперечує проти збереження за відповідачем права користування житлом.

Відповідно до положень статей 3, 15 ЦК України підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 цього Кодексу визначає орієнтовний перелік способів судового захисту, до яких, зокрема, відноситься такий спосіб захисту як припинення дії, яка порушує право.

За приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку.

Відтак з огляду на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального закону та ураховуючи, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися та розпоряджатися своєю власністю, суд вбачає підстави для захисту порушеного права позивача у визначений законом спосіб - шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) права користування житловим приміщенням квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя:

Повне рішення складене 22.02.2021.