Справа № 188/520/21
Провадження № 2-з/188/36/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року Суддя Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області Бурда П.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Петропавлівського районного суду знаходиться позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя.

До Петропавлівського районного суду надійшла заява ОСОБА_1 (далі заявник, позивач) про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначено, що заявник звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя. Ціна позову становить 247 975,79 грн. Одразу після смерті колишнього чоловіка позивача відповідач ОСОБА_2 , скориставшись пригніченим станом позивача внаслідок несподіваної смерті спадкодавця, примусила її віддати оригінали усіх документів на квартиру, земельну ділянку, автомобілі, тобто усього спадкового майна колишнього чоловіка позивача, повідомивши при цьому, що на будь-яке майно спадкодавця позивач не має права. Також відповідач в присутності дільничного навісила нові замки на гараж, де знаходяться спадкові автомобілі. Тобто в діях відповідачів - спадкоємців колишнього чоловіка позивача явно вбачається негативне відношення до позивача та небажання визнавати її співвласником частини майна, на яке після 14.05.2021р. ними може бути отримано свідоцтво про право на спадщину, що надасть їм право розпорядження цим майном, у тому числі його відчуження. З метою уникнення можливого визначення у спадковому майні частки позивача ними можуть бути вжиті заходи по відчуженню автомобілів, земельної ділянки та квартири, в якій проживає позивач з 2010 року.

Посилаючись на ст.ст.149, 150, 152 ЦПК України, заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

заборони приватному нотаріусу Петропавлівського районного нотаріального округу Свириденко Л.В. видавати свідоцтво про право на спадщину у спадковій справі до розгляду даної заяви по суті;

накладення арешту на спадкове майно ОСОБА_4 , а саме:

автомобіль марки ВАЗ 2121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тип кузову універсал, 1989 року випуску;

автомобіль Ореl Оmegа, реєстраційний номер НОМЕР_2 , тип кузову седан, 1995 року випуску;

земельну ділянку площею 9,8800 га, розташовану на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: :001:0839;

квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідивши заяву позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Відповідно до частин 4,5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Факт постійного проживання заявника разом з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з 2008 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_1 підтверджується копією рішення Петропавлівського районного суду від 04.02.2021, яке набрало законної сили, у справі №188/1745/20.

Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу (далі СК) України якщо жінка та чоловік проживають сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На це майно розповсюджується положення глави 8 Сімейного кодексу.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу або проживання сім`єю без перебування у шлюбі. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/78215412), від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17 (№ 61-157цс19), від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/83000767), 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/90458942), постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від , 07 листопада 2018 року у справі № 405/2391/15-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/77720970), 27 лютого 2019 року у справі № 755/4757/16-ц, від 07 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15, від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17, 27 січня 2020 року у справі № 442/8047/16-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/87297927), 26 червня 2019 року у справі № 641/5115/16-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/82826437).

Отже, до спростування в судовому порядку вважається, що все майно, набуте заявником та ОСОБА_4 з 2008 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 є спільним сумісним майном.

З витягу №29119748 від 24.02.2011, наданого КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації», встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване 24.02.2011 за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності№ НОМЕР_3 від 02.02.2011, виданого Українською сільською радою.

З витягу з Державного земельного кадастру вбачається, що земельна ділянка площею 9,8800 га, розташована на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :001:0839 належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі Держаного акта від 10.11.2009 ЯЖ 473850.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 легковий автомобіль марки Ореl Оmegа, реєстраційний номер НОМЕР_2 , тип кузову седан, 1995 року випуску, придбаний і зареєстрований 26.01.2011 на ОСОБА_4 .

У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданому 06.12.2003, вказано, що легковий автомобіль марки ВАЗ2121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1989 року випуску, придбаний і зареєстрований 04.06.1998 на ОСОБА_5 . Довіреністю від 03.11.2014, строк дії якої до 08.07.2021, останній уповноважив ОСОБА_4 експлуатувати, керувати, ремонтувати та слідкувати за технічним станом, а також розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду) вказаний автомобіль.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, якій видана довіреність.

Згідно з ч.1 ст.1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Отже, ОСОБА_4 був лише представником по довіреності власника автомобіля марки ВАЗ2121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1989 року випуску, і зі смертю ОСОБА_4 14.11.2020 представництво за довіреністю припинилося. Передбачене довіреністю право ОСОБА_4 розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду) вказаний автомобіль не було ним здійснене, припинилося у зв`язку з його смертю і не належить до прав, які успадковуються.

Власником автомобіля марки ВАЗ2121, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1989 року випуску є ОСОБА_5 , який на підставі ст. 387 ЦК України має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Таким чином, є підстави вважати, що квартира АДРЕСА_2 , земельна ділянка площею 9,8800 га, розташована на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :001:0839 і автомобіль марки Ореl Оmegа, реєстраційний номер НОМЕР_2 , тип кузову седан, 1995 року випуску є спільним сумісним майном померлого ОСОБА_4 та заявника.

Згідно з ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема:

накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1);

забороною вчиняти певні дії (п.2);

встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (п.3);

забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання (п.4).

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 вказаної статті).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду, було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак, і до порушення права особи на на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

За встановлених судом обставин є підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

В той же час суд встановлює заходи забезпечення, дотримуючись вимог законодавства.

Так, ч.2 ст.8-1 Закону України «Про нотаріат» встановлена заборона будь-якого втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків.

Відповідно до підпункту 4.13 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Отже, чинним законодавством України прямо передбачений обов`язок нотаріуса зупинити нотаріальне провадження, тобто тимчасово припинити вчинення нотаріальних дій на невизначений строк, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 шляхом подання до суду позовної заяви до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя фактично оспорюється право спадкоємців - відповідачів на спадкування 1/2 частки належного спадкодавцю ОСОБА_4 майна.

Доказів звернення позивача позивача з відповідною заявою до приватного нотаріуса Свириденко Л.В. про перебування на розгляді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області поданої ним до спадкоємців позовної заяви та зупинення у зв`язку з цим вчинення нотаріальних дій по спадковій справі, а також відмови нотаріуса у прийнятті такої заяви, суду надано не було.

З огляду на викладене, враховуючи наявність спеціальної правової норми, яка імперативно визначає підставу обов`язкового зупинення нотаріусом вчинення нотаріальних дій на підставі письмової заяви позивача, як заінтересованої особи, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем того, що не вжиття судом обраного нею заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення її позовних вимог, оскільки позивач не скористалася наданим їй правом особисто здійснити захист свого інтересу у зазначений спосіб.

Разом з тим, суд вбачає підстави для задоволення заяви в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на спадкове майно ОСОБА_4 , тому що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-150, 153, 259-261, 353 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково. Накласти арешт на автомобіль Ореl Оmegа, реєстраційний номер НОМЕР_2 , тип кузову седан, 1995 року випуску, власник ОСОБА_4 .

Накласти арешт на земельну ділянку площею 9,8800 га, розташовану на території Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер: :001:0839 власник ОСОБА_4 .

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя П. О. Бурда