КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5795/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадженя цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

встановив:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народженняв розмірі 4 000,00 грн. щомісячно, посилаючись на те, що відповідач не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання дитини. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 3000 грн. щомісячно з їх подальшою відповідною індексацією, починаючи з 19.08.2020 року та до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення платежу (аліментів) за один місяць;

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду змінити, зменшивши розмір стягнутих з нього аліментів до прожиткового мінімуму 2618 грн., оскільки суд не взяв до уваги ту обставину, що на його утриманні знаходиться батько із вадами зору. Крім того розмір аліментів стягнутих судом фактично складає 45% його щомісячних доходів.

Відзив не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.10.1995 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали між собою шлюб, який зареєстрований Демидівською сільською радою Вишгородського р-ну Київської обл., актовий запис №19 (а.с. 15).

Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №311(а.с. 16).

Дитина ОСОБА_3 проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач посилається на те, що відповідач не надає допомоги на утримання дитини, хоча знає про необхідність надання такої допомоги та має змогу це робити.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що його основним доходом є пенсія у розмірі 7 300,00 грн. Вказав, що періодично має дохід від роботи охоронцем. Крім того, ОСОБА_1 проживає разом та утримує батька похилого віку, що має вади зору.

Позивач у судовому засіданні вказувала на те, що розмір його середньомісячного доходу становить 10 000 грн.

Таким чином, встановивши вказані обставини, суд вважав позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно такою, що підлягає частковому задоволенню, оскільки задоволення у повному обсязі призведе до порушення прав відповідача та поставить сторони в неоднакове становище та враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», встановив розмір аліментів в сумі 3000 грн., з їх подальною відповідною індексацією.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Частинами першою, другою статті 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із статтями 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частиною 3 ст. 181 СКУ Країни за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ч. 1 ст. 12 вказаного Закону).

Таким чином, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання доньки аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн, суд першої інстанції, урахував що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання малолітньої дитини та дійшов обґрунтованого рішення про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги в частині визначеного судом розміру аліментів, суд не приймає до уваги, оскільки факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини, рівень якої має бути належним.

Також у встановленому законодавством порядку відповідно до ст.. ст.. 76-81 ЦПК України не доведеними є ті обставини про те, що у позивача на утриманні знаходиться його батько з вадами зору, оскільки належних, допустимих доказів цим обставин, відповідачем не надано, в зв`язку з чим судом обґрунтовано не взято цих обставин, як обставин, які відповідно до ст.. 182 СК України враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Таким чином доводів , які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містять.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, суд дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник