ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/3172/18
Номер провадження: 22-ц/819/1084/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л. А. (суддя-доповідач)

суддів: Базіль Л. В.,

Бездрабко В. О.,

секретар Дундич А. О.,

учасники справи:

позивач - Херсонська міська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Воєводина Ірина Миколаївна,

третя особа - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Херсонської міської ради на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 грудня 2020 року у складі головуючого судді Прохоренко В.В.,

в с т а н о в и в:

В лютому 2018 року Херсонська міська рада звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимоги якого були уточнені під час розгляду справи.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13 липня 2018 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_3 на належного відповідача ОСОБА_2 .

Залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12 березня 2020 року замінено неналежних відповідачів ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О. на належних відповідачів ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М.

Залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги Херсонська міська рада посилалася на те, що на балансі Управління житлового господарства Херсонської міської ради, відповідно до рішення Херсонської міської ради від 28 квітня 2009 року «Про передачу житлових будинків територіальної громади міста з балансів комунальних підприємств на баланс управління житлового господарства міської ради» та додатку №2 до вказаного рішення, знаходиться будинок АДРЕСА_1 .

Квартира АДРЕСА_2 , належить до об`єкту комунальної власності, у зв`язку із чим право власності та розпорядження квартирою належить Херсонській міській раді.

Вказана квартира, відповідно до листа Управління обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради від 21 лютого 2018 року №17/28, не приватизована. Ордер на вселення у спірне приміщення на зазначену квартиру виконавчим комітетом Херсонської міської ради не видавався. Договір найму ні з ким не укладався.

В провадженні СВ Херсонського ВП ГУНП у Херсонській області перебуває кримінальне провадження внесене до єдиного реєстру досудових розслідуванням 01 листопада 2017 року за № 0006038 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 356 КК України за заявою ОСОБА_4 , щодо самоправства з боку невстановленої особи, яка з метою заволодіння квартирою АДРЕСА_2 , надала до Херсонського міського суду підроблене свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно від 23 грудня 2014 року, видане Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради.

Згідно свідоцтва про право власності, виданого 23 грудня 2014 року Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради, серія та номер НОМЕР_1 , квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_5 .

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру речових прав та обтяжень, право власності на спірну квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1-1381, виданого 27 вересня 2017 року Першою Херсонською державною нотаріальною конторою, зареєстровано за ОСОБА_3 .

Пізніше право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 , а потім, на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 23 січня 2019 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М., право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що спірна квартира вибула з володіння власника Херсонської міської ради поза його волею, на підставі підробленого свідоцтва про право власності, позивач остаточно просив витребувати на користь Херсонської міської ради, з підстав визначених статтею 388 ЦК України, з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 . Скасувати рішення приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Воєводіної І.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №45171239 від 23 січня 2019 року квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02 грудня 2020 року у задоволені позовних вимог Херсонської міської ради відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що спірна квартира належала на праві власності ОСОБА_5 відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі чинного свідоцтва про право власності, виданого Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради на підставі розпорядження № 353 від 23 грудня 2014 року.

Позивач втратив право власності на квартиру після видачі управлінням комунальної власності свідоцтва про право власності на спірну квартиру на ім`я ОСОБА_5 , спадщину після смерті якого отримав ОСОБА_3 , який пізніше продав квартиру ОСОБА_2 . Відповідно до наданих законом повноважень Херсонська міська рада при розгляді та перевірки документів наданих ОСОБА_5 для реєстрації його права власності на квартиру, та пізніше нотаріус при розгляді і задоволені заяви ОСОБА_3 про визнання його спадкоємцем ОСОБА_5 були зобов`язані переконатися, що перехід права власності на квартиру відбувся відповідно до закону.

ОСОБА_1 , набув право власності в порядку, встановленому для виконання судових рішень, є добросовісним набувачем, право якого захищає частина 2 статті 388 ЦК України.

В апеляційній скарзі Херсонська міська рада в особі представника Фокіна А.А., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію права власності задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/17, яким визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Власник, з дотриманням вимог статей 387, 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Також, на думку апелянта, судом не враховано, що досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0006038 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 листопада 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 356 КК України, встановлено, що до Херсонського відділу поліції надійшла заява від ОСОБА_4 , щодо самоправства з боку невстановленої особи, яка з метою заволодіння квартирою АДРЕСА_2 , надала до Херсонського міського суду підроблене свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно від 23 грудня 2014 року, видане Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні представник Херсонської міської ради Фокін А.А. апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі за обставинами викладеними у скарзі. Просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію права власності задовольнити.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник ОСОБА_1 адвокат Петрова О.О. зазначила, що рішення суду першої інстанції, на її думку, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні. А тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до частин 1- 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи рішенням XXVII сесії Херсонської міської ради V скликання від 28 квітня 2009 року №1126 «Про передачу житлових будинків територіальної громади міста з балансів комунальних підприємств на баланс управління житлового господарства міської ради» передані будинки які є власністю міської територіальної громади та знаходяться на балансах комунальних підприємств на баланс управління житлового господарства міської ради, згідно додатків. Відповідно до додатку №2 до вказаного рішення з балансу КП «Дніпровський-ХБК» на баланс управління житлового господарства міської ради передані житлові будинку, зокрема будинок АДРЕСА_1 .

23 грудня 2014 року на підставі розпорядження № 353 від 23 грудня 2014 року Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 , яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 18 грудня 2017 року, право власності на спірну квартиру зареєстровано 27 вересня 2017 року за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, №1-1381, виданого 27 вересня 2017 року Першою Херсонською Державною нотаріальною конторою.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 30 травня 2018 року, право власності на спірну квартиру зареєстровано 22 лютого 2018 року за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22 лютого 2018 року №100, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Нікодон О.О.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 17 липня 2019 року, право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 23 січня 2019 року на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися за №100, виданого 23 січня 2019 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Воєводіною І.М.

Згідно листа Управління обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради від 21 лютого 2018 року №17/28 відповідно до архівних даних управління, квартира АДРЕСА_2 не приватизована. Ордер на зазначену квартиру виконавчим органами Херсонської міської ради не видавався. Договір найму ні з ким не укладався.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 01 листопада 2017 року до ЄРДР внесене кримінальне провадження № 0006038 за заявою ОСОБА_4 щодо самоправства з боку невстановленої особи, яка, з метою заволодіння квартирою АДРЕСА_2 , надала до Херсонського міського суду підроблене свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно від 23 грудня 2014 року, видане Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради.

Листом від 13 лютого 2018 року №36/2241 ГУ Національної поліції в Херсонській області направило на адресу міського голови Миколаєнка В.В. інформацію про те, що в провадженні СВ Херсонського ГУНП в Херсонській області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0006038 від 01 листопада 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 356 КК України.

Статтею 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

За змістом статті 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

У статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" зазначено, що право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах належним їй майном як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно із частиною третьою статті 16 указаного Закону матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» установлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частинами п`ятою, восьмою цієї статті визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

У справі, що розглядається, спір виник з приводу витребування позивачем, Херсонською міською радою, як суб`єктом права комунальної власності свого майна із чужого незаконного володіння теперішнього власника - ОСОБА_1 , а також скасування рішення про державну реєстрацію права власності за останнім набувачем, яке здійснив приватний нотаріус.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статі 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Статтею 387 ЦК України власнику надано право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року (провадження № 6-2407цс15)).

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України встановлено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною другою вказаної статті визначено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/17, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Право власника згідно із частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої згаданої статті).

Обґрунтовуючи позовні вимоги Херсонська міська рада посилалася на те, що спірна квартира вибула з комунальної власності поза волею власника на підставі підробленого свідоцтва про право власності, виданого на ім`я ОСОБА_5 .

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 виданого 23 грудня 2014 року Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради на підставі розпорядження № 353 від 23 грудня 2014 року, яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Заявляючи позовні вимоги про витребування майна від добросовісного набувача та скасування рішення про реєстрацію права власності за останнім набувачем Херсонська міська рада вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності, на підставі якого майно вибуло з комунальної власності не заявляла.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, відповідно до статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними, згідно статті 77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достатніми, згідно статті 80 ЦПК України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На підтвердження своїх доводів щодо вибуття квартири з комунальної власності поза волею власника позивачем надано лише довідку Управління обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради від 21 лютого 2018 року №17/28, згідно якої спірна квартира не приватизована та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, згідно якого ЄРДР внесене кримінальне провадження № 0006038 за заявою ОСОБА_4 щодо самоправства з боку невстановленої особи, яка, з метою заволодіння квартирою АДРЕСА_2 , надала до Херсонського міського суду підроблене свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно від 23 грудня 2014 року, видане Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради.

Надані позивачем документи не містять відомостей щодо незаконного набуття ОСОБА_5 права власності на спірну квартиру шляхом її приватизації відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а лише засвідчують відсутність в архівних даних Управління обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради відомостей щодо приватизації спірної квартири, та здійснення кримінального провадження за заявою ОСОБА_4 щодо надання невстановленої особою до Херсонського міського суду підробленого, на думку заявника, свідоцтва про право власності на вищевказане нерухоме майно.

Отже вказані документи не є належними та достатніми доказами для встановлення обставин щодо вибуття спірної квартири з комунальної власності поза волею власника.

У встановленому законом порядку факт підроблення свідоцтва про право власності на квартиру, виданого на ім`я ОСОБА_5 не встановлено. Доказів того, що ОСОБА_5 взагалі не звертався з заявою про приватизацію спірної квартири, або звертався з такою заявою, проте йому було відмовлено у приватизації квартири матеріали справи не містять.

Враховуючи, що позивачем у встановленому законом порядку не доведено факт вибуття спірної квартири з комунальної власності поза волею власника, суд першої інстанції, зазначивши, що свідоцтво про право власності від 23 грудня 2014 року є чинним, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для витребування майна у останнього власника, який є добросовісним набувачем, та скасування рішення про реєстрацію його права власності.

Також суд першої інстанції, врахувавши вимоги статті 1 протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та висновки Верховного суду викладені у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 645/4220/16, правильно зазначив, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, N 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар .

Отже задоволення віндикаційного позову і витребування спірної квартири у відповідача як добросовісного набувача на користь Херсонської міської ради призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Оскільки висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/17, доводи апеляційної скарги щодо незастосування вказаних висновків не є підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що в провадженні СВ Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області перебуває кримінальне провадження № 0006038 внесене до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 356 КК України, за заявою ОСОБА_4 , щодо самоправства з боку невстановленої особи, яка з метою заволодіння квартирою АДРЕСА_2 , надала до Херсонського міського суду підроблене свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно від 23 грудня 2014 року, видане Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради висновків суду про відсутність підстав для витребування майна не спростовують, оскільки звернення особи, яка не є стороною у даній справі, із заявою до правоохоронних органів за захистом, як вона вважає порушеного права, та здійснення правоохоронними органами досудового розслідування відповідно до цієї заяви, не доводять факту незаконного вибуття з комунальної власності спірної квартири.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які посилався заявник в обґрунтування своїх вимог, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Херсонської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 09 червня 2021 року.

Головуючий Л. А. Приходько

Судді: Л. В. Базіль

В. О. Бездрабко