Провадження № 4-с/760/32/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Шпори М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чміль Артема Володимировича, заінтересована особа:Приватне акціонерне товариство «Родовід Банк», суд

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду із скаргою і просить:

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чміля А.В щодо відмови скасувати постанову (постанови) державного виконавця в частині накладення арешту на грошові кошти, розміщенні на його банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ «УкрСиббанк»;

- зобов`язати державного виконавця відділу або іншу уповноважену особу управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції усунути та поновити його порушене право.

Посилається на те, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального правління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №51728507, розпочате на підставі виконавчого листа №2-4761/13, виданого 11 липня 2014 року Солом`янським районним судом м. Києва, за яким він є боржником.

Починаючи з 10 червня 2019 року він обіймає посаду начальника відділу охорони праці ТОВ «Астрафарм» та отримує заробітну плату шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ «УкрСиббанк».

Постановою про арешт коштів боржника від 21 серпня 2019 року, винесеною державним виконавцем Чмілем А.В., було накладено арешт на грошові кошти на всіх його банківських рахунках, в тому числі і на вказаний вище рахунок.

Відповідно до п. 2.1. Договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківських рахунків фізичних осіб № НОМЕР_2 від 13 червня 2019 року АТ«УкрСиббанк» відкрив банківський рахунок НОМЕР_1 на умовах Тарифного плану ЗП START, який передбачає використання такого рахунку саме для отримання клієнтом банку заробітної плати від підприємств, установ та організації, які виступають роботодавцями клієнта.

З виписки за вказаним рахунком від 09 червня 2020 року вбачається, що за період 13 червня 2019 року по 09 червня 2020 року всі операції, проведені за вказаним рахунком були пов`язані з нарахуванням йому заробітної плати, виплаченої ТОВ «Астрафарм».

В порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», державним виконавцем було спрямовано на адресу ТОВ «Астрафарм» для виконання відповідну постанову про утримання із заробітної плати 20 відсотків та сплати їх на спеціальний рахунок органу державної виконавчої служби.

Зазначена постанова була прийнята уповноваженими особами ТОВ «Астрафарм» до виконання невідкладно та наразі виконується.

Після утримання відповідної частки з заробітної плати, він не має змоги отримати зароблені грошові кошти, адже відповідно до постанови державного виконавця від 21 серпня 2019 року грошові кошти на всіх банківських рахунках були арештовані.

Таким чином він позбавлений джерела доходу та можливостей для нормального існування і не має змоги отримати зароблені гроші вже протягом 11 місяців.

19 червня 2020 року його представник звернувся до державного виконавця Чміля А.В. з заявою, в якій повідомив про вказані вище факти та просив скасувати постанову (постанови) державного виконавця про накладення арешту на майно, в частині накладення арешту на грошові кошти та вчинити інші необхідні дії для усунення порушення прав.

Під час телефонної розмови державний виконавець повідомив адвокату, що не заперечує проти скасування постанови в частині, необхідній для можливості використання скаржником грошових котів, що були та будуть у майбутньому нараховані йому в якості оплати праці, та повідомив про необхідність часу для прийняття відповідного рішення, консультації з цього приводу зі своїм керівництвом, оформлення відповідних документів (постанови).

Однак, отримавши документальні підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, відмовився знімати арешт з грошових коштів розміщених на зарплатному рахунку та отримані ним в якості заробітної плати.

Жодної офіційної відповіді у паперовій формі стосовно прийнятого рішення за результатом розгляду заяви виконавець Чміль А.В. не надав.

Вважає, що такі дії (бездіяльність) державного виконавця Чміля А.В. є неправомірними і порушують норми чинного законодавства України та Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року №95.

Своїми рішеннями (діями) державний виконавець фактично позбавив його можливості для існування та отримання ним накопичених протягом одного року грошових коштів, які все одно відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» не можуть бути стягнуті.

Виходячи з цього, просить задовольнити скаргу.

Разом із матеріалами виконавчого до суду надійшов відзив, у якому зазначено, що станом на 09 червня 2020 року сума коштів, яка підлягає стягненню із заявника, складає 3 409 594, 94 гр., а тому просить відмовити у задоволенні скарги.

Після оголошеної в справі перерви сторони до суду не з`явилисґ, належним чином повідомлені про розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального правління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №51728507, розпочате на підставі виконавчого листа №2-4761/13, виданого 11 липня 2014 року Солом`янським районним судом м. Києва, за яким заявник є боржником.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чміля А.В. від 21 серпня 2019 року був накладений арешт на кошти боржника в банківських установах.

З Довідки № 632/19 від 13 вересня 2019 року вбачається, що заявник з 10 червня 2019 року працює на посаді начальника відділу охорони праці у ТОВ «Астрафарм».

Заявник отримує заробітну плату шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ «УкрСиббанк».

Відповідно до п. 2.1. Договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківських рахунків фізичних осіб № НОМЕР_2 від 13 червня 2019 року, АТ «УкрСиббанк» відкрив банківський рахунок НОМЕР_1 на умовах Тарифного плану ЗП START, який передбачає використання такого рахунку для отримання клієнтом банку заробітної плати від підприємств, установ та організації, які виступають роботодавцями клієнта.

З виписки за вказаним рахунком від 09 червня 2020 року вбачається, що за період 13 червня 2019 року по 09 червня 2020 року всі операції, проведені за вказаним рахунком, були пов`язані з нарахуванням заявнику заробітної плати, виплаченої ТОВ «Астрафарм».

/ а.с. 5 - 12, 81 - 183 /

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В ч. 1 ст. 18 Закону зазначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.2 Закону України « Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

З матеріалів справи вбачається, що 19 червня 2020 року представник заявника звертався до державного виконавця Чміля А.В. з повідомленням про вказані в скарзі обставини та проханням про зняття арешту з рахунку заявника в банку, на який перераховується його заробітна плата.

/ а.с.8 - 14 /

Не дивлячись на те, що вказане звернення відсутнє в матеріалах виконавчого провадження, його надходження до відділу державний виконавець не спорював.

Представник заявника в судовому засіданні зазначив, що відповідь на дане звернення ні відділом, ні державним виконавцем надана не була і арешт з рахунку знятий не був.

Державний виконавець у судовому засіданні зазначив, що про характер рахунку мав повідомити банк при отриманні постанови про накладення арешту, але таких дій банком вчинено не було, а тому питання про зняття арешту з рахунку не вирішувалося.

Згідно з ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до статті 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім.»я заявника на підставі Договору-анкети від 13 червня 2019 року в АТ`УкрСиббанк», є таким, з якого заявнику здійснюється виплата заробітної плати, сплата податків та зборів.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові №340/1018/19 від 17 січня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПКУкраїни, має враховуватися судом, за приписами ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата.

Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Отже, виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 59 Закону у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається і даних обставин не спростовував державний виконавець, перевірка приведених у зверненні представника заявника обставин ним не проводилася і відповідність постанови вимогам ст.52 Закону України « Про виконавче провадження» не перевірялася.

Виходячи з цього, суд вважає, що дії державного виконавця Чміля А.В. в даних обставинах не відповідали вимогам ст.2 Закону України « Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги та її задоволення.

Керуючись ст. 19, 129 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 4, 10, 18, 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чміля Артема Володимировича щодо відмови скасувати постанову державного виконавця в частині накладення арешту на грошові кошти, розміщенні на банківському рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 , відкритому в АТ «УкрСиббанк».

Зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чміля Артема Володимировича вжити визначених Законом України « Про виконавче провадження» заходів для зняття арешту з грошових коштів, розміщених на банківському рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 , відкритому в АТ «УкрСиббанк».

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Л.А.Шереметьєва