Справа № 643/5301/21
Провадження № 2/643/3370/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Семенової Я.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Степанюк Д.Р.,

за участю:

представника позивача - адвоката Тарасенко В.Ю.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Тарасенко Віри Юріївни до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Тарасенко В.Ю. звернулася до суду з позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 5 000,00 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначила, що з 24 листопада 2006 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2011 року шлюб між сторонами розірвано. У шлюбі у сторін народилась дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2011 року по справі № -2029/2-2091/11 з ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 800,00 гривень щомісячно. Позивач зазначає, що такий розмір аліментів не є достатнім для гармонійного розвитку дитини, як того вимагає Сімейний кодекс України. На даний час зріс прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, дитина виросла, витрати на її утримання збільшилися, дочка потребує постійного розвитку, в зв`язку з чим відвідує різні гуртки. Зазначила, що стягнення з відповідача вказаної вище суми в якості аліментів забезпечить нормальний сталий розвиток неповнолітньої дочки. Також посилалася, що позивач мала усі законні підстави для стягнення аліментів у розмірі ј частки від офіційного заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і, якщо б рішення суду було б таким, навіть якщо відповідач не буде офіційно працевлаштований та не матиме офіційного заробітку, позивач отримувала б суму аліментів у розмірі ј частки від середньомісячної заробітної плати у відповідному розмірі, що на даний час становить від 2500,00 грн. до 3000,00 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 31 березня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання.

09 квітня 2021 року від відповідача ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги позивача визнає частково, погоджується сплачувати аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у збільшеному розмірі, який становить 1500,00 гривень. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог посилався, що на даний час він не працевлаштований, має мінливий дохід, у зв`язку з пандемією йому важко знайти постійну роботу із стабільним доходом. Також зауважив, що в нього є родина - дружина та малолітній син, які проживають на території Російської Федерації, на утримання яких він постійно несе витрати. Також він надає матеріальну допомогу своєму батькові, який дуже хворіє. В обґрунтування заперечень щодо суми аліментів, визначеної позивачем у розмірі 5000,00 гривень зазначив, що ця сума для нього є завеликою, її розмір майже у чотири рази перевищує мінімальний розмір аліментів та становить майже мінімальну заробітну плату, визначену в Україні. За вказаних обставин, зазначив, що сума аліментів в розмірі 1500,00 гривень щомісяця на утримання неповнолітньої дочки є такою, яку він у змозі сплачувати та такою, що є більшою за мінімальний розмір аліментів, встановлений в Україні.

20 квітня 2021 року позивачем в особі представника - адвоката Тарасенко В.Ю. через канцелярію суду була подана відповідь на відзив відповідача ОСОБА_1 , в якій позивач зауважує, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження тих обставин, що його матеріальне становище не дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі, в якому бажає позивач, посилання на пандемію короновірусу вважала безпідставними, оскільки від її наслідків страждають усі, а не тільки відповідач. Посилалася, що відповідачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач несе витрати на утримання батька похилого віку, зауважила, що навпаки батько відповідача надає матеріальну підтримку сину. Зазначила, що в неї також є мати пенсійного віку, яка хворіє на сахарний діабет, а відтак, положення позивача та відповідача є тотожними. На непогодження з посиланнями відповідача щодо наявності в нього ще однієї дитини від другого шлюбу, в якому перебуває відповідач, не свідчить про наявність підстав для ухилення від сплати аліментів, адже в неї також є друга дитина, на утримання якої вона несе витрати. Вважала, що суми аліментів в розмірі, запропонованому відповідачем, вистачить лише на купівлю продуктів кілька разів, а тому вона наполягає на розмірі аліментів 5000,00 гривень. Відповідач, на думку позивача, не надав доказів на підтвердження наявного в нього скрутного матеріального становища, а тому відсутні підстави для визначення аліментів у мінімальному розмірі, як і у розмірі 1500,00 гривень.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, уклала договір про надання правничої допомоги з адвокатом Тарасенко В.Ю. на представництво її інтересів під час розгляду даної справи судом.

Представник позивача - адвокат Тарасенко В.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, наведених у пред`явленому позові та відповіді на відзив.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав частково, не заперечував проти збільшення розміру аліментів на утримання дочки з 800,00 гривень до 1500,00 гривень, посилаючись на обставини, викладені ним у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача - адвокат Мельник Р.В. у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у поданій заяві обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, підтримав у повному обсязі.

Учасники справи не заперечували проти розгляду справи за відсутності позивача ОСОБА_2 та представника відповідача - адвоката Мельника Р.В.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

З 24 листопада 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2011 року.

У шлюбі у сторін народилась дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходить своє підтвердження свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 22 травня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2011 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 гривень зі всіх видів заробітку кожного місяця, з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, або зміни обставин.

Неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , що не оспорюється сторонами.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обстави, доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За правилами ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.

У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частинами 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Правилами ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів на підтвердження того, що він має постійний, регулярний дохід.

Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами в ході судового розгляду справи, неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом зі своєю матір`ю - позивачем по справі ОСОБА_2 та фактично знаходиться на її утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду. Оскільки, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, а відповідач є здоровою особою працездатного віку, з урахуванням матеріального становища дитини та її батька, суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів, стягнутих на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2011 року, з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 .

У ході судового розгляду знайшли своє підтвердження ті обставини, що 31 жовтня 2018 року відповідач ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_5 (свідоцтво серії НОМЕР_2 , видане 31 жовтня 2018 року Управлінням РАЦС адміністрації Старооскольського міського округу Белгородської області).

У вказаному вище шлюбі у відповідача народився син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що знаходить своє підтвердження копією свідоцтва серії НОМЕР_3 , виданим 05 липня 2019 року Управлінням РАЦС адміністрації Старооскольського міського округу Белгородської області.

Докази, які свідчать про наявність підстав щодо неможливості збільшення розміру аліментів, стягнутих рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2011 року з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину на належному рівні в матеріалах справи відсутні. Поряд з цим, у відзиві відповідач заперечував проти збільшення розміру стягнення аліментів у розмірі 5000,00 гривень на утримання дитини, посилаючись, що у зв`язку з відсутністю в нього постійної роботи та наявністю мінливого доходу, наявністю у нього на утриманні малолітнього сина від другого шлюбу, він має можливість сплачувати аліменти лише у розмірі 1500,00 гривень на дитину щомісячно.

Що стосується посилань відповідача з приводу перебування на його утриманні непрацездатного батька - ОСОБА_7 , інваліда ІІ групи, суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_1 , а відтак, такий доказ не може вважатися належним в розумінні ст. 77 ЦПК України. Копії чеків щодо придбавання медичних препаратів, які додані відповідачем до відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 суд не бере до уваги, позаяк такі чеки не містять жодних відомостей ким та за чиїм призначенням придбавалися медичні препарати. Копії квитанцій на підтвердження сплати за комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_2 суд також не вважає належним доказом, адже, як вбачається з таких квитанцій, сплату за комунальні послуги за вказаною адресою здійснювалися ОСОБА_8 , а тому у даних доказах відсутня інформація щодо предмета доказування. Копії квитанцій на підтвердження обставин сплати відповідачем ОСОБА_1 комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_3 , за адресою якої він перебуває на реєстраційному обліку, не випливає на висновки суду при визначенні розміру аліментів, адже сплата комунальних послуг за житло є обов`язком наймачів/користувачів/власників та не є обставиною, яка характеризує матеріальне становище платника аліментів.

Поряд з цим судом беруться до уваги копії квитанцій щодо здійснення ОСОБА_1 перерахунку грошових коштів на користь дружини - ОСОБА_5 , як докази несення відповідачем витрат на утримання родини (квитанція за березень 2020 року - 4 000 російських рублів; за вересень 2020 року - 10 000 російських рублів; за жовтень 2020 року - 10 000 російський рублів; за листопад 2020 року - 10 000 російських рублів; за січень 2021 року - 10 000 російських рублів).

При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , окрім вказаних вище обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 01 січня 2021 року становить 2395 гривень.

Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від 05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Жодних доказів на підтвердження стану здоров`я дитини та батька суду не надані.

Водночас, суд звертає увагу, що надана суду позивачем для долучення до матеріалів справи рентгенографія грудного відділу хребта не є допустимим доказом у розумінні вимог ст. 78 ЦПК України, адже він є зовсім нечитабельним, оригінал такого доказу представником позивача суду наданий не був.

Позивачем в ході судового розгляду жодним чином не доведено, що позивач, будучи матір`ю неповнолітньої ОСОБА_3 та, маючи відповідно до вимог ст. 141 СК України рівний з батьком обов`язок утримувати дитину, не має можливості приймати участь у витратах на дитину. Суду не надано жодних доказів на підтвердження відсутності у позивача доходу, або ж інших обставин, які б виключали можливість позивача приймати участь у матеріальному забезпеченні дитини, в матеріалах справи також відсутні.

Що стосується наданої суду позивачкою до відповіді на відзив копії свідоцтва про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як на підтвердження обставин наявності у позивача ОСОБА_2 ще однієї дитини від іншого шлюбу, то суд звертає увагу, що встановити обставини того, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_9 не передбачається за можливе, адже матір`ю дитини у свідоцтві про народження зазначено ОСОБА_10 , водночас, позивачем у справі є ОСОБА_2 , будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_10 та ОСОБА_2 це одна і та ж особа в матеріалах справи відсутні, а відтак такий доказ не є належним, виходячи з вимог ст. 77 ЦПК України.

З приводу наданої суду позивачем копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 445824, виданої 05.09.2016 на ім`я ОСОБА_11 , яка, згідно з посиланнями позивача є її матір`ю, та на яку позивач посилається як на підставу підтвердження перебування даної особи з інвалідністю на її утриманні, суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_11 є матір`ю позивачки ОСОБА_2 позивачем суду не надано, як і відсутні будь-які докази, якими знаходить своє підтвердження перебування вказаної особи на утриманні позивача.

Посилання представника позивача на те, що якби з відповідача стягувалися б аліменти в розмірі ј частки від офіційного заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і, якщо відповідач не був би офіційно працевлаштований та не мав би офіційного заробітку, то позивач отримувала б суму аліментів у розмірі ј частки від середньомісячної заробітної плати у відповідному розмірі, що на даний час становить від 2500,00 грн. до 3000,00 грн., є лише припущеннями представника позивача, а, згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також позивачем жодним чином не обґрунтована та не доведена необхідність стягнення аліментів саме у розмірі 5000,00 гривень на дитину, не надано жодних відомостей щодо несення витрат на утримання дитини, розмір яких відповідав би можливості покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному нею розмірі. Виходячи з пояснень, викладених відповідачем у відзиві, його дохід є мінливим, не дає можливості сплачувати аліменти у розмірі, бажаному позивачем. Позивачем в ході судового розгляду жодним чином не спростовані такі доводи відповідача, не надано доказів щодо отримання останнім іншого доходу. Враховуючи викладене, суд вважає, що збільшення розміру стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки аліментів у розмірі 5000,00 гривень може призвести до надмірного фінансового навантаження на відповідача.

Крім того, суд також ураховує ту обставину, що відповідач визнав позовні вимоги у розмірі 1500,00 гривень на дитину щомісячно, що свідчить про те, що останній має матеріальну можливість сплачувати аліменти у зазначеному розмірі.

Позивач, як одержувач, довела свої вимоги про збільшення розміру аліментів, зокрема тому, що на даний час змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку порівняно з 2011 роком, змінився вік дитини, а відповідно зросли потреби у забезпеченні дитини необхідним для проживання, харчування.

Суд при розгляді вимог позивачки про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам, вочевидь, не відповідає, а тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню.

Отже, враховуючи викладені обставини, суд вважає необхідним збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 800,00 гривень на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2011 року та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1500,00 гривень щомісячно, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Поряд з цим суд звертає увагу, що розмір аліментів 1500,00 гривень є більшим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто є більшим за мінімальний розмір аліментів, визначений в Україні.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а відтак, позовні вимоги ОСОБА_2 щодо початку стягнення аліментів у збільшеному розмірі з дня звернення до суду з позовом не підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, як це закріплено вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, у разі отримання відповідачем іншого прибутку, зміни його матеріального становища позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

За змістом ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 гривень.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Тарасенко Віри Юріївни до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 800 (вісімсот) гривень на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2011 року та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень на користь держави.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Московський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер картки платника податків: НОМЕР_4 , паспорт громадянина України № НОМЕР_5 , виданий 08.10.2018, орган видачі 6321, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер картки платника податків: НОМЕР_6 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 , виданий Орджонікідзевським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 10 квітня 2001 року, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 01 червня 2021 року.

Суддя: Я.Ю. Семенова