У Х В А Л А

09 червня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі

головуючого судді Кучиної Н.Г.

при секретарі судового засіждання Добровчан К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, що вжите ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 січня 2020 року.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що він не ухиляється від виконання рішення суду, в міру своїх можливостей сплачує заборгованість за виконавчим листом, 21.01.2021 та 02.02.2021 року ним було проведено оплати згідно ВП №53965543. Окрім того, 16.12.2020 року отримав запит №103-133947 на відклик для заявників на видачу дозволу на тимчасове проживання у Республіці Латвія для виїзду від ТОВ «Білдінг Експерт» терміном на 1 рік за вакансією: 200402-52, КВЕД будівництво (41), КВЕД зведення будинків (7111-01), що дає йому можливість працевлаштуватись закордоном і сплачувати заборгованість. Зважаючи на викладене, заявник просить суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Представник заявника подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Заслухавши учасників процесу, оглянувши та дослідивши матеріали заяви, зібрані по справі докази в їх сукупності, встановивши дійсні правовідносини та відповідні їм норми матеріального права, суд приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з такого.

Згідно ч. 5,6 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Судом встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 січня 2020 року подання державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Клімкович Я.Й. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України задоволено, тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього судовим наказом № 2-10765/2010 виданим 06.04.2011 про стягнення із ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ "Західкомбанк" 2852295 грн. 10 коп. боргу за кредитним договором, 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на ІТ - забезпечення розгляду справи. Постановою Рівненського Апеляційного суду від 01 вересня 2020 року ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 20 січня 2020 року залишена без змін.

Задовольняючи подання державного виконавця суд виходив з того, що ОСОБА_1 не виконує зобов"язання, покладені на нього рішенням суду, не погасив заборгованості перед банком.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Проте особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

У розумінні ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідним поданням є посилання виконавця саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (самостійне невиконання боржником зобов`язання протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження).

При цьому під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, суд розуміє будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії « (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, Судом зазначено, що обмеження щодо заборони у праві виїзду за межі країни повинні бути обґрунтовані та пропорційні відповідно із частинами 2, 3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (свобода залишати свою країну та обмеження цього права лише на підставі закону та якщо це необхідно у демократичному суспільстві).

Як вбачається із копій квитанцій №1-1869К від 02 лютого 2021 року, №1-400К від 21 січня 2021 року, 20 квітня 2021 року та 09 червня 2021 року ОСОБА_1 відповідно сплачено 450 грн., 950 грн., 300 грн., 100 грн., призначення платежу: оплата згідно ВП №53965543.

Дана обставина свідчить про те, що боржник не ухиляється від обов`язку щодо виконання рішення суду та надає можливість скасувати тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, тобто ухилення боржника не вбачається. У зв`язку з чим суд вважає що заява підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, суд вважає, що подана заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.33 Конституції України, ч. 5,6 ст. 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , застосоване ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 20 січня 2020 року у справі № 2-10765/10.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Суддя Рівненського міського суду Н.Г. Кучина