Номер провадження: 22-ц/813/5436/21
Головуючий у першій інстанції Донцов Д.Ю.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Комлевої О.С.

За участю секретаря - Ющак А.Ю.,

Позивача - ОСОБА_1 .

Представника відповідача- ОСОБА_2 .

Представника відповідача- ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нове Діло», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне Управління Фонду Соціального страхування в Одеській області

- про визнання дій протиправними, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-, -

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА

Короткий зміст позовних вимог

11.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою в якій просив:

- визнати протиправними дії ТОВ «НОВЕ ДІЛО» щодо звільнення його з займаної посади начальника виробництва у період перебування на лікарняному та у період тимчасової непрацездатності згідно п. 4 ст. 40 КЗпП, що оформлено Наказом №298-к від 02.10.2019 року;

-стягнути з ТОВ «НОВЕ ДІЛО» на його користь розмір середньої заробітної плати з 01 вересня 2019 року по 11 жовтня 2019 року у розмірі 54199,93 гривень з урахуванням обов`язкових відрахувань (податків);

-стягнути з ТОВ «НОВЕ ДІЛО» - моральну шкоду у розмірі 50000,00 гривень.

Зазначає, що з 23.07.2018 року працював начальником виробництва у ТОВ «НОВЕ ДІЛО».

З 18.09.2019 р по 26.09.2019 р. та з 27.09.2019 р по 11.10.2019р. перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у зв`язку з хірургічною операцією.

02.10.2019 р. йому стало відомо про звільнення його із займаної посади, в період перебування на лікарняному за станом здоров`я нібито за прогули згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України відповідно до Наказу №298-к від 02.10.2019р.

16.10.2019 року наказом № 298-к від 02.10.2019 року відповідач скасував наказ та поновив його на роблті та звільний його з роботи 11.10.2019 року згідно заяви.

З врахуванням того, що відповідач звільнив його з роболти в період непрацездатності позивач вважає такі дії протиправними та просив суд здійснити перерахунок заробітної плати за 21 робочий день у розмірі 40 000 грн., у жовтні 2019 року за 9 робочих днів-17 142,93 грн з різницею 3476,00 та 467 грн, котрі йому перераховано.

Одночасно посилаючись на вимоги ст.237-1 КЗпП просив стягнути моральну шкоду за протиправні дії відповідача зумовлені його звільнення в період непрацездатності.В цей час він перебував в тяжкому стані, в результаті здійснення хірургічної операції, порушення трудового законодавства спричинило сварки з дружиною, ОСОБА_4 стрес, додаткових зусиль в організації його життя,пов`язаних з необхідністю зверненя до суду за захистлм порушених прав . Йому безпідставно не повернуто його обладнання.З врахуванням зазначеного просив суд стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

29.01.2020 року представником відповідача надано відзив в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Зазначає, що Наказ №298-К від 02.10.2019 року про звільнення ОСОБА_1 , був виданий у зв`язку з невиконанням позивачем своїх трудових обов`язків і приховуванням причин невиходу на роботу. Позивачу заздалегідь було відомо про заплановану хірургічну операцію, він мав можливість завчасно повідомити відповідача про невихід на роботу та проведення хірургічної операції. Не повідомивши роботодавця про невихід на роботу він зірвав графік роботи кондитерського цеху, поставив підприємство в край скрутне становище, яке викликало зупинку роботи кондитерського цеху в цілом

Наказ був виданий про звільнення позивача, внаслідок відсутності відомостей про поважність причин невиходу на роботу, що призвело до зупинки роботи кондитерського цеху.

Після отримання відомостей про знаходження позивача на лікарняному Наказ був скасований і за період не виходу на роботу внаслідок тимчасової непрацездатності позивача була нарахована виплата заробітку за перші 5 днів непрацездатності за рахунок коштів підприємства, а починаючи з 6 дня за рахунок коштів Фонду соціального страхування з виплатою допомоги з тимчасової втрати працездатності. Скасування наказу у позасудовому порядку, яке визнається позивачем у своїй позовній заяві і нарахування виплат по тимчасовій непрацездатності згідно вимог законодавства виключають наявність предмету спору виключають можливість задоволення позову про скасування наказу про звільнення, який скасований роботодавцем за власною ініціативою.

Вимоги позивача про сплату допомоги по тимчасовій втраті працездатності, представник зазначив, що дана вимога пред`явлена до неналежного відповідача, оскільки позивач знаходився на лікарняному більше 5 днів, і допомога по тимчасовій втраті працездатності, починаючи з 6 дня, згідно закону повинна сплачуватись за рахунок коштів Фонду соціального страхування.

З приводу зазначеного позивачем твердження про розміщення за домовленістю власником підприємства кондитерського обладнання вартістю більше 150000 гривень. ТОВ «Нове Діло» підтверджує наявність на підприємстві окремих видів обладнання та механізмів, які були придбані у позивача і розміщені в приміщені кондитерського цеху.

Це обладнання було придбане власником ТОВ «Нове Діло» ОСОБА_5 , за яке власник товариства, окремо від заробітної плати, щомісячно здійснював доплату, за обладнання, яке розміщене в кондитерському цеху.

10.02.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно якої зазначено, що відповідач не звернув уваги, що позивачем не заявлено вимог у позовній заяві про скасування Наказу про звільнення, як це зазначає відповідач у відзиві, натомість позивачем заявлено вимогу про визнання протиправним дії ТОВ «Нове Діло» щодо звільнення позивача із займаної посади у період перебування на лікарняному та у період тимчасової непрацездатності. Відносно посилань відповідач про сплату допомоги по тимчасовій втраті працездатності, пред`явлені не до належного відповідача, позивач звернув увагу суду, що ним не заявлено таких вимог, натомість заявлено вимоги про сплату належного розміру заробітної плати у розмірі 53199,93 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про нібито придбання у позивача кондитерського обладнання та механізмів з урахуванням чого, окремо від заробітної плати щомісячно ОСОБА_5 . Власник ТОВ «Нове Діло» здійснював доплату у період з липня 2018 року у розмірі 20000,00 грн, та з грудня 2019 року у розмірі 40000,00 гривень, тобто відповідач фактично визнає сплату позивачу заробітної плати у визначеному у позові розмірі, однак вказане щодо доплати та викуп майна, яке належить позивачу на законних підставах, не відповідає дійсності та вигадане для введення суду в обману, адже жодних документів про придбання ТОВ «Нове Діло» або передачу у власність відповідачу належного позивачу майна, або будь-яких домовленостей між ним та ТОВ «Нове діло» щодо майбутнього передачі кондитерського обладнання та механізмів, розташованого у кондитерському цеху ТОВ «Нове Діло» - не здійснювалось. З приводу моральної шкоди, позивач вважає, що чітко зазначив з відповідним обґрунтуванням вимогу про стягнення такої шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2020 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нове Діло», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне Управління Фонду Соціального страхування в Одеській області про визнання дій протиправними, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Відмовляючи в позовних вимогах про визнання дій щодо звільнення ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України в період його непрацездатності протиправними, районний суд виходив з того, що трудове законодавство України не забороняє особі, яка незаконно звільнила працівника з посади, самостійно поновити його на посаді, у тому числі скасувавши акт про його звільнення.

Відмовляючи в стягненні середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди районний суд виходив з недоведеності.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву на неї.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та прийняттям постанови про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення сдом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає. що скасування наказу про звільнення за прогули відбулась на підставі надання ним листка непрацездатності.Розірвання трудового договору відбулось з ініціативи роботодавця за відсутності згоди профсоюзного комітету, членом якого він є та свідчить про протиправність дій та менеджер персоналу не зясувала підстави невиходу його на роботу.

Зазначає, що заробітна плата його становила з липня 2018 року по грудень 2018 рік -20 000 грн, а з грудня 2018 року по вересень 2019 рік-40 000 грн.

Моральна шкода завдана неправомірними діями щодо незаконного його звільнення за прогулив еріод непрацездатності. Він змушений був докладати додаткових зусиль на відновлення свого права, що в силу ст.237-1 КЗоТ є підставою для стягнення моральної шкоди.

Зазначає, що компенсація моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища яке існувало до порушення трудових прав, а сає самостійний характер.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Нове дело» посилається на те, що апеляційна скарга ґрунтується на суперечливих доводах.

Зазначає, що визнаючи факт тимчасової непрацездатності, за який не виплачується заробітна плата, позивач помилково вважає, що за період захворювання йому одночасно підлягає оплата заробітку та допомогу за період тимчасової непрацездатності за рахунок Фонду соціального страхування України, яку він повністю отримав.Вимоги про сплату за період захворювання також заробітку, не засновані на законі і ці вимоги не підлягають задоволенню.

Одночасно посилається на Постанову КМУ №100 від 08.02.1995 року з наступними змінами «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» яка суперечить самостійно здійсненому розрахунку розміру середньомісячного заробітку понад сум, сплаченої йому допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника виробництва у ТОВ «Нове Діло», позивач у позові визначив дату з 23.07.2018 року, разом з тим, з наданих доказів представника відповідача, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Нове Діло» з 07.08.2018 року, що підтверджується заява ОСОБА_1 про прийняття на роботу від 07.08.2018 року та Наказом (Розпорядженням) ТОВ «Нове Діло» №145-к від 07.08.2018 року (т. 2 а.с. 16, 26).

08.08.2018 року ОСОБА_1 був ознайомлений із зазначеним наказом №145-К від 07.08.2018 року, що підтверджується його підписом на наказі та жодних заперечень щодо розміру посадового окладу визначеному у розмірі 5030 гривень не в зазначено.

18.09.2019 року керівнику ТОВ «Нове Діло» надійшла доповідна записка інспектора відділу кадрів ТОВ «Нове Діло» за вих. №46 з приводу того, що ОСОБА_1 18.09.2019 року не з`явився на роботі, про причини фактичної відсутності на роботі не попереджував, з огляду на що у табелі обліку робочого часу за 18.09.2019 року зроблено відмітку про неявку останнього з нез`ясованих причин (т. 2 а.с. 56).

18.09.2019 менеджером з персоналу та інспектором з кадрів ТОВ «Нове Діло» складено акт про відсутність працівника ТОВ «Нове Діло» ОСОБА_1 на робочому місці з 09 год. 00 хв. 18.09.20219 року (т. 2 а.с. 57).

18.09.2019 року наказом директором ТОВ «Нове Діло» №279-К «Про проведення службового розслідування» призначено службове розслідування у зв`язку із відсутністю працівника ОСОБА_6 на робочому місці без повідомлення причин відсутності (т. 2 а.с. 58).

19.09.2019 року менеджером з персоналу та інспектором з кадрів ТОВ «Нове Діло» складено акт про відсутність працівника ТОВ «Нове Діло» ОСОБА_1 на робочому місці з 09 год. 00 хв. 19.09.2019 року (т. 2 а.с. 59).

20.09.2019 року менеджером з персоналу та інспектором з кадрів ТОВ «Нове Діло» складено акт про відсутність працівника ТОВ «Нове Діло» ОСОБА_1 на робочому місці з 09 год. 00 хв. 20.09.2019 року (т. 2 а.с. 60).

23.09.2019 року менеджером з персоналу та інспектором з кадрів ТОВ «Нове Діло» складено акт про відсутність працівника ТОВ «Нове Діло» ОСОБА_1 на робочому місці з 09 год. 00 хв. 23.09.2019 року (т. 2 а.с. 61).

23.09.2019 року менеджером ті інспектором з кадрів ТОВ «Нове Діло» складено акт про результати службового розслідування, затверджений наказом директора ТОВ «Нове Діло» №279-к від 18.08.2019 року. У зв`язку з чим, до табелю обліку використання робочого часу ТОВ «Нове Діло» за вересень 2019 року було внесено відомості про відсутність ОСОБА_1 по нез`ясованим причинам (т. 2 а.с. 62, 63).

02.10.2019 року наказом директора ТОВ «Нове Діло» №298-к про припинення трудового договору звільнено ОСОБА_6 з посади начальника виробництва структурного підрозділу виробництво (кондитерський цех) за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, що не заперечується сторонами.

04.10.2019 року на адресу ТОВ «Нове Діло» надійшов листок непрацездатності серії АДЦ №750818, відповідно до якого ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 18.08.2019 року по 26.09.2019 року (т.1 а.с. 18).

07.10.2019 року у зв`язку з надходженням від ОСОБА_1 листку непрацездатності серії АДЦ №750818 з підтвердженням перебування останнього на стаціонарному лікуванні з 18.09.2019 року по 26.09.2019 року, керівником ТОВ «Нове Діло» було прийнято наказ №304-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 у зв`язку з отриманням листка непрацездатності, яким скасовано наказ №298-к від 02.10.2019 року, приведено у відповідність табель робочого часу, до трудової книжки ОСОБА_1 внесено запис про поновлення на роботі (т.2 а.с. 65).

27.09.2019 року ОСОБА_1 склав та направив до ТОВ «Нове Діло» заяву про звільнення за власним бажанням з 11.10.2019 року, яку відповідач отримав 04.10.2019 року (т. 1 а.с. 16, 17).

09.10.2019 року ТОВ «Нове Діло» було направлено на адресу ОСОБА_1 лист за вих. №385 з проханням повідомити чи планує ОСОБА_1 приступати до роботи у період з 27.09.2019 року по 11.10.2019 року (т.2 а.с. 67).

В подальшому ОСОБА_1 до ТОВ «Нове Діло» було направлено листок непрацездатності серії АДЖ №391926 від 27.09.2019 року з інформацією про амбулаторне лікування ОСОБА_1 з 27.09.2019 року по 04.10.2019 року та з 05.10.2019 року по 11.10.2019 року.

11.10.2019 року керівником ТОВ «Нове Діло» прийнято наказ №311-к про припинення трудового договору з ОСОБА_1 шляхом звільнення останнього з посади начальника виробництва структурного підрозділу Виробництво (кондитерських цех) за власним бажанням на підставі заяви в порядку ст. 38 КЗпП України (т. 2 а.с. 73).

Відмовляючи в позовних вимогах про визнання дій щодо звільнення ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України в період його непрацездатності протиправними, районний суд виходив з того, що трудове законодавство України не забороняє особі, яка незаконно звільнила працівника з посади, самостійно поновити його на посаді, у тому числі скасувавши акт про його звільнення.

Відмовляючи в стягненні середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди районний суд виходив з недоведеності.

Судова колегія погоджується з таким судженням з наступних підстав.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

У силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Положеннями статті 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Належить відмітити, що вказана норма не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі в разі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, зокрема пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказує на його бажання бути поновленим на роботі.

Враховуючи, що трудове законодавство України не забороняє особі, яка незаконно звільнила працівника з посади, самостійно поновити його на посаді, у тому числі скасувавши акт про його звільнення, районний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання дій ТОВ «Нове Діло» неправомірними яке самостійно поновило ОСОБА_1 на займаній посаді, скасувавши наказ про його звільнення з підстав п.4 ст.40 КЗпП України.

Розмір грошового зобов`язання, що підлягає стягненню визначається відповідно до приписів Порядку №100, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року, згідно з якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Підпунктом м) пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 0802.1995 року з наступними змінами «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» встановлено, що:

«… При обчисленні середньої заробітної плати... не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю».

Також цією постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року при відсутності заробітку у період тимчасової непрацездатності, встановлено:

«… Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу».

Встановлено, що позивач знаходився на лікарняному в період з 18.09.2019 року по 26.09.2019 року та з 27.09.2019 року по 11.10.2019 року.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» виплата допомоги по тимчасовій втраті працездатності здійснюється починаючи з 6-го дня за рахунок коштів Фонду соціального страхування.

Враховуючи, що позивач знаходився на лікарняному більше 5 днів, і допомога по тимчасовій непрацездатності, починаючи з 6 го дня, згідно закону сплачувалась за рахунок коштів Фонду соціального страхування.

Посилання на те, що щомісячна заробітна плата становила 20 000 грн, а з грудня 2018 року 40 000 грн, без врахування в них щомісячно виплачених сум вартості обладнання, яке розміщене в кондитерському цеху, вимоги позивача про розмір заробітної плати без урахування сплати вартості обладнання не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що відповідач самостійно скасував наказ про звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України та поновий ОСОБА_1 на роботі, нарахував та виплатив йому по тимчасовій непрацездатності згідно вимог законодавства виключають наявність спору і можливість задоволення позовних вимог про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо моральної шкоди

Згідно з частиною першою статті 237 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно зі статтею 237 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Враховуючи, що судом не встановлено порушення відповідачем трудових прав позивача підстави для стягнення моральної шкоди відсутні.

Посилання на не повернення йому обладнання виходить за межі предмету сапору та позивач не позбавлений права на звернення до суду на загальних підставах.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 не підлягає задоволенню судовий збір за подачу апеляційної скарги компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів україни.

Керуючись ст. 367,368,374,375,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2020 року, без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 31 травня 2021 року

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

О.С.Комлева