Провадження № 22-ц/802/144/21 Категорія: 39 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Киці С.І.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

з участю боржника ОСОБА_1 ,

представника Першого ВДВС Романовського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за апеляційною скаргою стягувача ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві його виїзду за межі України, яку мотивував тим, що ухвалою Луцького міськрайонного суду від 23.05.2018 в цивільній справі №161/10061/16-ц задоволено подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві його виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до повного виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №161/10061/16-ц, виданим 16.05.2017.

Станом на сьогоднішній день він знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Віковий ценз на працевлаштування, який неформально існує у нашій країні, не дає йому змоги знайти роботу зі стабільним доходом та гідними умовами оплати праці, які б дозволили виконувати зобов`язання перед кредитором, а скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон надасть йому можливість працевлаштуватися за кордоном, отримати гідний дохід для належного виконання покладеного на нього рішенням Луцького міськрайонного суду обов`язку в частині погашення боргу.

Також на його утриманні є ще малолітній син, який, крім щоденних витрат, потребує витрат на лікування.

Ним частково погашено кредит у розмірі 2300 грн., що не свідчить про ухилення від виконання рішення суду.

Крім того, ним отримано постанову державного виконавця від 19.08.2020 у виконавчому провадженні №54089321 про повернення виконавчого документа стягувану, у зв`язку з відсутністю у боржника на праві приватної власності майна, на яке можна було б звернути стягнення.

Зазначене стверджує про те, що невиконання судового рішення пов`язане не зі свідомим ухиленням, а з об`єктивною неможливістю його виконати.

Ураховуючи наведене, просив скасувати встановлене ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.05.2018 тимчасове обмеження у його праві виїзду за межі України.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2020 року заяву задоволено.

Скасовано тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у праві виїзду за межі України, встановлене згідно ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.05.2018 у справі №161/10061/16-ц.

В апеляційній скарзі стягувач ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати цю ухвалу.

Відзив на апеляційну скаргу учасники справи не подавали.

У судовому засіданні представник Першого відділу ДВС у м. Луцьку Романовський В.В. апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Боржник ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомлений про день та годину розгляду справи, стягувач та його представник у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд визнав неповажними причини неявки представника стягувача ОСОБА_3 , зазначені ним у письмовому клопотанні, яке надійшло до суду 18.01.2021, а саме: зайнятість у судовому засіданні у Касаційному кримінальному суді у складі Верховного Суду, призначеному значно раніше, оскільки наведені причини не підтверджені жодними доказами.

Заслухавши боржника і державного виконавця, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд доходить висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду з таких підстав.

Задовольняючи заяву боржника ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для такого обмеження на даний час відпали, оскільки виконавче провадження, у межах якого його було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України є припиненим, а тому й підстави для існування вказаного виду обмеження прав останнього наразі відпали і таке обмеження може бути повторно застосовано при повторному звернення виконавчого документа до виконання.

Проте, до такого висновку суд дійшов помилково, з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 зазначеного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Боржника ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.05.2018 до повного виконання зобов`язань по ухваленому цим же судом рішенні від 03.11.2016 про стягнення на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики та судових витрат (а.с.30-31, 61-62).

Відповідно до ч.5 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Заява боржника ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України мотивована його перебуванням у скрутному матеріальному становищі, оскільки із-за вікового цензу на працевлаштування, який неформально існує у нашій країні, не має змоги знайти в Україні роботу зі стабільним доходом та гідними умовами оплати праці, які б дозволили виконувати зобов`язання перед кредитором, а скасування такого обмеження надасть йому можливість працевлаштуватися за кордоном, отримати гідний дохід для належного виконання покладеного на нього рішенням Луцького міськрайонного суду обов`язку в частині погашення боргу.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

У порушення наведених законодавчих вимог боржник ОСОБА_1 не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду жодного належного, допустимого і достовірного доказу про зазначені у його заяві обставини, зокрема, щодо неможливості працевлаштуватися в Україні, чи про відмову будь-якого суб`єкта у прийнятті на роботу із-за його віку.

Боржник ОСОБА_1 підтвердив, що боргові зобов`язання перед стягувачем ОСОБА_2 ним не виконані.

Законом не передбачено, що судове рішення має бути виконане боржником лише у примусовому порядку.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що виконавче провадження щодо боржника припинене, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» поняття «припинення виконавчого провадження» не передбачено.

Державним виконавцем лише винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого документа, яка не позбавляє боржника виконувати свій обов`язок у добровільному порядку або звернутися стягувачу повторно із заявою про примусове виконання судового рішення.

Оскільки Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначено порядок тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України до виконання зобов`язань; боржник ОСОБА_1 зобов`язань за ухваленим судовим рішенням щодо стягувача ОСОБА_2 не виконав; наведені у заяві підстави для скасування тимчасового обмеження жодними доказами не підтвердив, а тому його заява до задоволення не підлягає.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування ухвали суду із прийняттям нового судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені стягувачем витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають відшкодуванню боржником.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя

Судді