Справа № 152/366/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 червня 2021 року м. Шаргород

Cправа №152/366/21

Провадження №2/152/178/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням,

встановив:

І. Стислий виклад позицій позивача, відповідача

1. Виклад позиції позивача.

22.03.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.10.2020 року.

У зазначеному будинку, окрім неї, зареєстровані та проживають її дочка ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 та невістка ОСОБА_2 .

Крім того, у будинку зареєстровані, але тривалий час не проживають її дочка ОСОБА_2 та онука ОСОБА_5 , 2017 року народження, оскільки з 2019 року вони проживають за кордоном.

Таким чином, відповідач фактично не проживає в зазначеному будинку, проте продовжує бути там зареєстрованою та знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку не бажає, незважаючи на нагадування, чим обмежує її права, як власника будинку, створюючи перешкоди у використанні власного будинку, а також у праві на отримання відповідних соціальних виплат та субсидій.

Вважає, що відповідач втратила право користування житлом у належному їй будинку, так як понад рік за місцем реєстрації не проживає, адреса її фактичного місця проживання їй не відома.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Костриця В.С. (а.с.10-11), в судове засідання не прибули.

02.06.2021 року від адвоката Костриці В.С. надійшла до суду заява, в якій останній просить справу розглянути у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.30).

2. Виклад позиції відповідача ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, до суду не подала, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 20.04.2021 року (а.с.17-18), натомість 24.05.2021 року та 26.05.2021 року на електронну адресу суду надіслала заяви про визнання нею позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі та беззастережно із підстав, зазначених у позові, та, в зв`язку неможливістю прибути в судове засідання через карантин та виховання малолітньої дитини, просить розгляд справи здійснювати у її відсутності (а.с.26, 28).

Крім того, у заявах відповідач ОСОБА_2 зазначила про те, що на даний час проживає в Німеччині, де одружилася і проживає з чоловіком, сином до одного року від народження та старшою донькою у будинку батьків чоловіка у м. Отфрезен. Повертатися для проживання за місцем реєстрації вона наміру не має, тому позов визнає (а.с.26, 28).

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача.

1. Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Костриця В.С., згідно із заявою від 02.06.2021 року, просить розгляд справи проводити у його та позивача відсутності (а.с.30).

2. 24.05.2021 року та 26.05.2021 року відповідач ОСОБА_2 надіслала на електронну адресу суду заяви, в яких повідомила суд про визнання нею позовних вимог ОСОБА_1 про визнання такою, що встратила право користування житловим приміщенням та про розгляд справи у її відсутності (а.с.26, 28).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали судді від 20.04.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, відмовлено у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Мурафської сільської ради, призначено перше судове засідання на 20.05.2021 року, визначено дату другого судового засідання - 02.06.2021 року (а.с.17-18).

2. 20.05.2021 року відкладено розгляд справи на 02.06.2021 року, виклик відповідача ОСОБА_2 в судове засідання, призначене на 02.06.2021 року здійснено через розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада України» (а.с.23, 25).

3. В судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив клопотання представника позивача та відповідача про розгляд справи у їх відсутності і вирішив здійснювати судове засідання у відсутності сторін.

4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється в судовому засіданні у відсутності всіх учасників справи, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

5. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 4 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення… У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд встановив, що визнання позову відповідачем ОСОБА_2 не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб, тому наявні підстави для прийняття судом визнання нею позовних вимог ОСОБА_1 .

6. В судовому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд постановив ухвалу про прийняття визнання відповідачем ОСОБА_2 позовних вимог ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, які регулюють питання власності, зокрема, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право право на спадщину за заповітом від 15.10.2020 року, отримала у спадщину житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Юхимівка Шаргородського (на теперішній час - АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.10.2020 року за №228138743, ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 73,8 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: верандою, літньою кухнею з підвалом та сараєм; реєстраційний номер обьєкта нерухомого майна 253; номер запису про право власності 38664077; розмір частки у праві приватної власності - 1, тобто позивач є єдиним власником житлового будинку (а.с.7).

Відповідач ОСОБА_2 є донькою позивача ОСОБА_1 та разом з дитиною ОСОБА_5 , 2017 року народження, зареєстрована за адресою позивача, тобто в будинку АДРЕСА_1 , але з вересня 2019 року не проживає у вказаному будинку.

Вказаний факт підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача ОСОБА_1 від 15.03.2021 року, складеного комісією депутатів Мурафської сільської ради Курдибахи А.Й., ОСОБА_6 та сусідів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , затвердженого старостою Юхимівського старостинського окргугу №5, з якого вбачається, що позивач проживає в АДРЕСА_1 , у житловому будинку, який належить останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.10.2020 року, де також зареєстровані: дочка ОСОБА_3 , 2002 року народження, син ОСОБА_4 , 1992 року народження, невістка ОСОБА_2 , 1996 року народження, дочка - відповідач ОСОБА_2 , 1994 року народження та онука ОСОБА_5 , 2017 року народження. При обстеженні комісією встановлено, що ОСОБА_2 та донька останньої ОСОБА_5 , які зареєстровані в АДРЕСА_1 , з вересня 2019 року і до теперішнього часу у будинку не проживають, так як мешкають за кордоном (а.с.8).

Крім того, вказаний факт підтверджується довідкою, виданою Юхимівським старостинським округом №5 Мурафської сільської ради від 15.03.2021 року за №168 про зареєстрованих у житловому будинку осіб, з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 , але з вересня 2019 року за вказаною адресою не проживає (а.с.9).

Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , яка з вересня 2019 року по АДРЕСА_1 не проживає, фактично проживаючи після одруження в Німеччині, що вбачається із заяв останньої до суду від 24.04.2021 року та 26.05.2021 року про визнання позовних вимог (а.с.26, 28), проте продовжує бути зареєстрована за адресою позивача.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , яка зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , але в ньому не проживає з вересня 2019 року, не є членом сім`ї позивача, оскільки одружилася та створила сім`ю у державі Німеччина, що вбачається із заяв останньої до суду від 24.04.2021 року та 26.05.2021 року про визнання позовних вимог (а.с.26, 28), тому відповідач втратила право на користування житловим приміщенням у вказаному будинку.

Перебування відповідача ОСОБА_2 на реєстраційному обліку в будинку АДРЕСА_1 , перешкоджає позивачеві ОСОБА_1 у здійсненні прав власника будинку щодо користування та розпоряджання ним на власний розсуд.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Встановлені судом цивільні правовідносини щодо власності, набуття і втрати права на користування житловим приміщенням, регулюються Конституцією України, ЦК України, ЦПК України.

Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтями 29, 316, 317, 318, 319, 321, 328, 346, 347, 379, 380, 383, 386, 391 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, право власності на житло, порядок його набуття та припинення права власності.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом (ч.2 ст.318 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.ч.1, 2, 3 ст.319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України).

Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави (ч.1 ст.346 ЦК України).

Особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняються з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру (ст.347 ЦК України).

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Так, за правилами ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Відповідно ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.379 ЦК України).

Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (ст.380 ЦК України).

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ст.383 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 150, 155 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, встановлених законодавством.

Згідно зі ст.ст.71, 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз наведених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме, шляхом заявлення вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням.

VІ. Висновки суду

Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.

Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачем надано суду належні та допустимі докази того, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у належному позивачу будинку з вересня 2019 року, не приймала та не приймає участі в його утриманні, не має права власності чи права на користування житловим приміщенням у вказаному будинку, і, крім того, зареєстрована в будинку позивача, чим перешкоджає ОСОБА_1 у здійсненні прав власника будинку щодо користування та розпоряджання ним на власний розсуд.

При цьому, суд констатує той факт, що відповідач ОСОБА_2 не була позбавлена можливості та права подавати докази та доводити перед судом їх переконливість, проте відзиву на пропозицію суду на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження у справі, на позовну заяву ОСОБА_1 не надала, не довівши, таким чином, належними та допустимими доказами наявність підстав для перебування на реєстраційному обліку у будинку АДРЕСА_1 , подавши, натомість, заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 до неї.

Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.76 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які визнаються сторонами та підтверджуються доказами. Зокрема, що, позивач є власником будинку АДРЕСА_1 (на теперішній час - Жмеринського) району Вінницької області на підставі свідоцтва про право спадщину за заповітом від 15.10.2020 року; що позивач набула права власності на вказаний будинок на передбачених цивільним законодавством підставах; що право власності позивача на вказаний будинок не оспорене в передбаченому законодавством порядку; що між позивачем та відповідачем виник спір з приводу чинення перешкод у користуванні та розпорядженні ОСОБА_1 її власністю внаслідок не зняття у добровільному порядку з реєстраційного обліку у вказаному будинку.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в будинку за АДРЕСА_1 , підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 11, 12, 81, 83, 89, 206, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 278-279 ЦПК України, ст.ст.41, 55 Конституції України, ст.ст.16, 29, 316, 317, 318, 319, 321, 328, 346, 347, 379, 380, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст.71, 72, 150, 155 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням: житловим будинком АДРЕСА_1 .

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шаргородський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його роголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

Повне ім`я сторін:

- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Юхимівка Шаргородського району Вінницької області, жителька АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України - НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ;

- відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , дані паспорта громадянина України - не відомі, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Повне рішення складено 02.06.2021 року.

Суддя: