Справа № 740/5279/20
Провадження № 2/740/341/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Гагаріної Т.О.,

за участі секретаря судових засідань Полторацької В.М.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в місті Ніжині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великодорізької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Великодорізької сільської ради Ніжинського району, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

Позов мотивували тим, що позивач з 2003 року постійно проживала та була зареєстрована з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будинку АДРЕСА_1 ). Вони вели спільне господарство, а позивач доглядала за ОСОБА_2 , яка проживала одна, так як у неї дітей або інших родичів не було. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. 14 серпня 2002 року ОСОБА_2 було складено заповіт, посвідчений Товстим І.К., секретарем виконавчого комітету Великодорізької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, зареєстрований у реєстрі за № 124, відповідно до якого все своє майно вона заповідала позивачу. При зверненні у липні 2019 року до нотаріуса вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване за №2-1104 на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_2 , на іншу Ѕ частину вказаного будинку вона отрималавідмову у реєстрації права власності на у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа.

Просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_2 .

Позивач в судове засідання не з`явилась, на адресу суду подала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився та на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, позов визнає.

Враховуючи, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч.3 ст.211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, спадкову справу, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно довідки Великодорізької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 03-29/303 від 09.07.2019 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 на день смерті проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_2 , разом з ним на день смерті та протягом 6 місяців була зареєстрована та проживала в т.ч. ОСОБА_1 (а.с.8).

Згідно довідки Великодорізької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 03-29/291 від 24.06.2019 ОСОБА_1 постійно проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_2 , за свій рахунок здійснила поховання ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9)

Відповідно довідки №352 від 03.09.2020 року Великодорізького старостинського округу № 2 Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області житловий будинок АДРЕСА_2 мав статус колгоспного двору, членами якого були ОСОБА_3 ( померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про смерть НОМЕР_1 видане виконавчим комітетом Великодорізької сільської ради Ніжинського району від 08.05.2001 року) та її донька ОСОБА_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 видане райвідділом РАЦС Чернігівської області 19.06.1975 року), які станом на 15.04.1991 рік проживали та були зареєстровані в ньому. (а.с.23)

Довідкою №03-25/751 від 11.10.2018 року виданою Великодорізькою сільською радою Ніжинського району Чернігівської області підтверджується факт постійного проживання та реєстрації в АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_3 , на день смерті останньої. Також факт постійного проживання та фактичного вступу в спадщину підтверджується довідкою Великодорізької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області виданої 25.02.2004 року за № 03-03-30-92. (а.с.24)

За життя померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 належним чином оформила право власності лише на половину вищевказаного житлового будинку. Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Великодорізької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 13.12.2010 року. (а.с.28) На другу половину житлового будинку ОСОБА_2 фактично вступила в спадщину, як останній член колгоспного двору, але не оформила належним чином своїх спадкових прав.

До кінця 2012 року питання переведення колгоспного двору до категорії двору, що належить громадянину, з видачею свідоцтва про право власності на будинок, вирішувалося органами місцевого самоврядування, а КП «Ніжинське бюро технічної інвентаризації» виготовляло документи про право власності і реєструвало будинок за громадянином. Тепер БТІ не мають такого права і як результат право приватної власності на будинок, який є складовою частиною колгоспного двору, може бути визнане тільки судовим рішенням.

Згідно довідки КП «Ніжинське МБТІ» №189 від 21.03.2019 року право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_2 з надвірними будівлями не зареєстровано. (а.с.30)

Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Відповідно до п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року такими, що не втратили право на майно колгоспного двору вважалися всі особи, що мешкали та були прописані в домоволодінні розташованому за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Отже, житловий будинок було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства як власність колгоспного двору.

Таким чином, право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилося на спільну часткову власність членів припиненого колгоспного двору в рівних частинах по Ѕ частці кожного.

Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли був введений в дію ЗУ «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належало право власності на Ѕ частину майна у колгоспному дворі кожному, як їх члену, що не втратили право на частку в їх майні.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с.26)

Отже, після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася із Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 19.07.1975 року. (а.с.27)

З довідки №03-30-92 від 25.02.2004 року, виданої Великодорізькою сільською радою народних депутатів Ніжинського району Чернігівської області вбачається, що ОСОБА_2 , яка постійно проживала та була прописана по АДРЕСА_2 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 її матері ОСОБА_3 є її правонаступницею на вищевказане нерухоме майно і фактично прийняла після смерті матері спадщину. (а.с.25)

Рішенням Великодорізької сільської ради Ніжинського району від 15.09.2002 року «Про перейменування назв вулиць населених пунктів Великодорізької сільської ради» та рішенням 15 сесії XXIVскликання від 27.09.2004 року «Про присвоєння номерів житловим будинкам в зв`язку зі зміною назви вулиці з Жовтневої на вулицю Почекінську» підтверджується факт зміни назви вулиці з Жовтневої на вул.Почекінську (а.с.14-16)

На випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Великодорізької сільської ради Ніжинського району 14.08.2002 року, яким все своє майно заповідала позивачу по справі (а.с.11)

ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.09.2020 року на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_2 . (а.с.17)

З постанови державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори від 22.09.2020 року вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_2 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на Ѕ частину вищезазначеного житлового будинку. (а.с.27)

На запит Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області Друга чернігівська державна нотаріальна контора надіслала копію спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , яка містить заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини. (а.с.38-47)

Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 840 грн. 60 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 840 грн. 80 коп. судового збору, однак нею не ставиться питання про відшкодування понесених судових витрат. Таким чином судові витрати підлягають залишенню за позивачем.

Керуючись ст. ст. 1216, 1223, 1263-1269 ЦК України, ст. ст. 2, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 200, 206, 263 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Повний текст складено 29.01.2021.

Суддя Т.О. Гагаріна