Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/89/21

Провадження № 2/439/170/21

04 червня 2021 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Петейчук Б.М.,

з участю секретаря

судового засідання Ковальчук Н.І.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення, ухвалив таке рішення.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , у якій просить суд виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Стислий виклад позиції позивачки.

Позивачка зазначає, що вона ОСОБА_1 є власницею житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В даному будинку разом з нею зареєстровані її неповнолітні діти та колишній чоловік. Також без реєстрації проживає мама позивачки.

Позивачка стверджує, що за час проживання у шлюбі відповідач зловживав алкоголем, вчиняв сварки, висловлювався нецензурною лайкою, наносив позивачці побої, внаслідок чого вона неодноразово викликала поліцію, щоб зафіксувати вказані події. Такі відносини у сім`ї й стали підставою для розірвання шлюбу між сторонами. Як наслідок 18 травня 2020 року Бродівський районний суд Львівської області виніс рішення у справі №439/213/20 про розірвання шлюбу між сторонами, розірвавши вищевказаний шлюб. Проте незважаючи на це, відповідач на момент слухання справи проживає у вказаному будинку.

Позивачка акцентує, що у 2016 році відповідач притягався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КК України, однак позивачка відмовилася від обвинувачення відносно нього. У свою чергу протягом 2020 року ОСОБА_2 тричі притягувався до адміністративної відповідальності, зокрема за статтею 173-2 КУпАП - вчинення домашнього насильства.

Позивачка звертає увагу, що проживання разом з відповідачем є небезпечним для здоров`я та життя позивачки і її дітей, оскільки при сварках та бійках, він неодноразово погрожує фізичною розправою. На прохання переїхати проживати в інше місце відповідач відмовляється, а тому позивачка змушена подати до суду заяву про виселення відповідача, який порушує її право на спокійне життя, завдає матеріальних, моральних та фізичних страждань, а попередні заходи вжиті поліцією та судом виявились неефективними та не захистили її від насильства.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

09.02.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено судовий розгляд проводити за правилами загального позовного провадження.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив.

Представник позивачки ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала повністю, вважає, що задоволення цих вимог є необхідним для збереження життя та здоров`я позивачки, повноцінного розвитку її неповнолітніх дітей. Тому просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача адвокат Секретар О.Л. проти позовних вимог заперечила, вважає за можливе вирішити спір у позасудовому порядку. Тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами по справі встановлено, що житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом за № 36332711 про державну реєстрацію прав серії СЕГ № 712286 від 20.11.2012 року, який виданий КП ЛОР «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 7).

У житловому будинку, якийрозташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрований у житловому приміщенні (будинку) осіб № 1134 від 18.12.2020 року (а.с. 10).

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області у справі за № 439/213/20 від 18.05.2020 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 23.10.2018 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис за № 126.

ОСОБА_2 притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, а саме: постановою Бродівського районного суду Львівської області у справі № 439/228/20 від 25.02.2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 30 (тридцяти) годин громадських робіт; постановою Бродівського районного суду Львівської області у справі № 439/652/20 від 02.06.2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді громадська робіт на строк 40 (сорок) годин; постановою Бродівського районного суду Львівської області у справі № 439/652/20 від 02.06.2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та відповідно до ст. 36 цього кодексу накладено на нього стягнення у виді громадських робіт на строк 40 (сорок) годин.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області у справі № 439/28/21 від 15.01.2021 року видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на шість місяців.

Вироком Бродівського районного суду Львівської області у справі за № 439/1520/20 від 27.01.2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ст. 126-1 КК України та відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, остаточно призначено покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту.

Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як: - пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів.

Дії власника обумовлені його інтересом; - виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; - абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї.

Згідно із частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно із частиною третьою статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України.

Тлумачення частини третьої статті 16 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, при наявності порушення цивільного права або інтересу не допускається відмова в їх захисті. Винятком, який дозволяє відмовити в захисті цивільного права або інтересу, є недотримання частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

У статті 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР.

Відповідно до частини першої статті 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

При триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, органами внутрішніх справ тощо.

Так, із доказів по справі вбачається, що ОСОБА_2 було неодноразово притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 173-2, тобто за вчинення домашнього насильства відносно позивачки ОСОБА_1 . Також ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 125, ст. 126 КК України, де потерпілою також була позивачка ОСОБА_1 . Разом із цим, рішенням Бродівського районного суду Львівської області відносно ОСОБА_2 видано обмежувальний припис строком на 6 місяців.

Наведене дає усі підстави прийти до переконання, що в даному випадку наявна систематичність, яка визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є факт повторного вчинення ОСОБА_2 одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними.

Суд вражає обґрунтованими доводи позивачки про систематичне порушення відповідачем правил співжиття, що робить неможливим для інших осіб проживання з відповідачем в одному будинку.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до думки, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, позаяк триваюча антигромадська поведінка ОСОБА_2 не припинилася, раніше вжиті заходи попередження не дали позитивних результатів, як наслідок систематичне порушення відповідачем правил співжиття, робить неможливим для позивачки та її неповнолітніх дітей подальше проживання з відповідачем в одному будинку.

В той же час суд, всебічно та повно дослідивши обставини справи, приходить до переконання, що виселення ОСОБА_2 із житла, без надання йому іншого житлового приміщення, тобто фактичне позбавлення його житла, виходячи із обставин цієї справи є необхідним у демократичному суспільстві, здійснюється задля захисту життя та здоров`я власника житлового будинку позивачки і її неповнолітніх дітей. Інші заходи, які вживалися щодо ОСОБА_2 з метою попередження негативної поведінки щодо позивачки її неповнолітніх дітей виявилися безрезультатним.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Виселити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 ч. 1 Розділу ХІІІ ЦПК України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення складено 07.06.2021.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Суддя Б.М. Петейчук