Справа № 752/6466/20
Провадження № 2/752/2092/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

24 травня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

у квітні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 5 953,10 грн., а також судових витрат.

Свої вимоги мотивувало тим, що 20.06.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 6 000,00 у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Заборгованість останньої перед банком за кредитним договором № б/н від 20.06.2007 року становить 5 953,10 грн., яка складається з 4 045,77 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т. ч. 4 045,77 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; та 1 907,33 грн. - нарахованої пені.

26.02.2019 року банк направив претензію кредитора до Другої Київської державної нотаріальної контори.

08.04.2019 року банк отримав відповідь від Другої Київської державної нотаріальної контори, в якій зазначено, що спадкоємці померлої ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, спадкова справа заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк».

Однак, позивач, посилаючись на положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважає, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять кредитні зобов`язання померлої позичальника ОСОБА_2 , оскільки на час відкриття спадщини відповідач постійно проживав зі спадкодавцем - позичальником і протягом 6 місячного строку від дня відкриття спадщини не відмовилися від її прийняття.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 06.04.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 18.08.2020 року (а.с. 57).

Ухвалою від 18.08.2020 року розгляд справи відкладено на 26.01.2021 року (а.с. 64).

Ухвалою від 26.01.2021 року розгляд справи відкладено на 24.05.2021 року та витребувано у Другої Київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 68-69).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Позивач подав до заяву те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що 20.06.2007 року ОСОБА_2 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої виявила бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна «55 днів пільгового періоду» у гривні (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 30.11.20158 року відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 17891 (а.с. 35).

На підтвердження своїх вимог до матеріалів справи позивач надав Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не підписані позичальником ОСОБА_2 (а.с. 15-32). Крім того, на підтвердження своїх вимог позивач надав суду розрахунок, згідно з яким вбачається, що станом на 15.11.2019 року у ОСОБА_2 перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 5 963,10 грн. (а.с. 8-13).

26.02.2019 року банк направив до Другої Київської державної нотаріальної контори претензію кредитора від 23.01.2019 року вих. № SAMDN40ОТС000052148 (а.с. 36--37).

Листом № 1258/02-14 від 01.03.2019 року Друга Київська державна нотаріальна контора претензію банку було повернуто на опрацювання (а.с. 38).

03.10.2019 року банком було направлено на ім`я відповідача ОСОБА_1 лист-претензію від 18.09.2019 року № SAMDN40ОТС000052148 як до спадкоємця позичальника ОСОБА_2 (а.с. 39-42).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Згідно наявної в матеріалах справи копії спадкової справи № 363/2016, розпочатої 27.05.2016 року до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , наданої Другою Київською державною нотаріальною конторою на виконання вимог ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 26.01.2021 року, вбачається наступне.

27.05.2016 року до Другої Київської державної нотаріальної контори звернулась донька померлої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 із заявою про відмову від належної їй частки в спадщині на користь брата померлої - ОСОБА_4 .

Як вбачається, що на підставі даної заяви було заведено спадкову справу, що спростовує твердження позивача, викладені у позовній заяві, про те, що спадкова справа заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк».

01.06.2016 року до Другої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 звернувся брат останньої - ОСОБА_4 .

В матеріалах спадкової справи відсутня претензія кредитора АТ КБ «Приватбанк».

Так само в матеріалах справи відсутні будь-які заяви відповідача ОСОБА_1 .

Проте, відповідно до копій паспортів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та довідки про реєстрацію місця проживання особи, на момент смерті ОСОБА_2 разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 , був зареєстрований, зокрема, ОСОБА_1 - чоловік померлої (а.с. 33, 34, 56).

Також, матеріали спадкової справи також не містять відомостей про видачу свідоцтва про прийняття спадщини будь-якому зі спадкоємців.

Однак, згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (гл. 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (гл. 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак, відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Отже, відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем після померлої ОСОБА_2 .

Разом з тим, положення ст. 1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Статтею 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини) встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини пред`являти свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг.

При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у претензії кредитора від 23.01.2019 року вих. № SAMDN40ОТС000052148, направленої банком до Другої Київської державної нотаріальної контори 26.02.2019 року (а.с. 36--37), зазначено, що на теперішній час банку стало відомо, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, банком не вказано, коли саме стало відомо про смерть позичальника.

Листом № 1258/02-14 від 01.03.2019 року Другої Київської державної нотаріальної контори претензію банку було повернуто на опрацювання у зв`язку з недотриманням вимог чинного законодавства, а саме: через нечитаємість наданої копії свідоцтва про смерть, її не скріплення підписом та печаткою банку, а також через несплату держмита в розмірі 51,00 грн. Роз`яснено банку право оформити претензію належним чином.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, банк не звертався повторно до нотаріальної контори із вимогою кредитора із зазначення дати, коли стало відомо про смерть позичальника.

03.10.2019 року банком було направлено на ім`я відповідача ОСОБА_1 лист-претензію від 18.09.2019 року № SAMDN40ОТС000052148 як до спадкоємця позичальника ОСОБА_2 (а.с. 39-42).

Враховуючи викладене, суд надійшов до висновку про пропуск АТ КБ «Приватбанк» шестимісячного строку пред`явлення вимог до спадкоємців, встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України.

Тому, суд виходить з того, що банком не надано доказів дотримання ним строку, передбаченого ч. 2 ст. 1281 ЦК України, тому він позбавлений права вимоги до спадкоємців в силу приписів ч. 4 ст. 1281 ЦК України, а позов не підлягає задоволенню саме з цих підстав.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 1050, 1054, 1268, 1270, 1281, 1282, 1296, 1297 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 274-279, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко