ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/1221/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Дудяк С.В.
Провадження № 22-ц/817/28/21 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участю секретаря Сович Н.А.

та сторін представника позивача АТКБ ПриватБанк Панькова О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 597/1221/16-ц за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк",правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк на рішення Заліщицького районного суду від 11 січня 2017 року, ухваленого суддею Дудяком С.В., по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 134758,50 гривні заборгованості за кредитним договором та 2021,38 гривні судового збору.

В обґрунтуванні позову зазначив, що 18 серпня 2008 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ТЕS0GА, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 100800 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірах, передбачених договором та кінцевим терміном повернення до 18.08.2023 року. Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 17.11.2016 року заборгував 624576,92 гривні. Даний борг складається із:заборгованості по кредиту - 134758,50 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом - 157770,41 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 31312,64 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 300735,37 грн.

Враховуючи наведене позивач просив стягнути з відповідача лише заборгованість за тілом кредиту, що становить 134758,50 грн.

Рішенням Заліщицького районного суду від 11 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, від представника ПАТ КБ «ПриватБанк» поступила апеляційна скарга, в якій сторона позивача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема зазначає, що факт звернення стягнення на предмет іпотеки не може впливати на виконання зобов`язань за Кредитним договором. Також вказує, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 27 квітня 2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилено. Рішення Заліщицького районного суду від 11 січня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02 вересня 2020 року касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 27 квітня 2017 року скасовану, справу № 597/1221/16-ц за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТКБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТКБ ПриватБанк на рішення Заліщицького районного суду від 11 січня 2017 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не поступало.

В судове засідання не з`явився відповідач ОСОБА_1 , однак про час та місце розгляду повідомлений належним чином, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Представник АТКБ ПриватБанк у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи що 18 серпня 2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ТЕS0GА, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 100800,00 гривень, із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірах, передбачених договором та кінцевим терміном повернення до 18.08.2023 року.

Пунктом 8.3 кредитного договору передбачено, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ".

18.08.2008 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №ТЕS0GА, згідно якого відповідач надав позивачу в іпотеку нерухоме майно - будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який сторонами оцінений у 150000,00 гривень (п.35.4 договору іпотеки №ТЕS0GА від 18.08.2008 року).

Відповідно до п.2 та п.18.10 договору іпотеки №ТЕS0GА -іпотекою забезпечується виконання зобов`язання іпотекодавцем за кредитним договором, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем; у разі звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок - предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, включаючи відсотки, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Рішенням Заліщицького районного суду від 19 березня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно позов задоволено. Вирішено:

звернути стягнення на будинок загальною площею 41,70 кв.м., житловою площею 30,40 кв.м. який розташований за адресою АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №TESOGA від 18.08.2008 року) ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з державного реєстру прав власності з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки;

виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки предмет іпотеки не реалізовувався, немає відомостей про те, що вартість реалізованого іпотечного майна є меншою від заборгованості за основним зобов`язанням, що зазначена позивачем сума боргу, яка становить ціну позову, є непокритою іпотечним майном сумою заборгованості за основним зобов`язанням. Крім того, матеріально-правова вимога позивача полягає у стягненні лише тіла кредиту - 134 758,50 грн, а згідно з рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 19 березня 2013 року суд звернув стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із заборгованістю ОСОБА_1 станом на 19 липня 2012 року в сумі 205 865,02 грн, яка складається, в тому числі, з тіла кредиту. Зазначав, що стягнення з позичальника заборгованості за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, призведе до подвійного стягнення.

З таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Стаття 598 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки в такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

За таких обставин звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленості сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням немає.

Дані висновки про застосування норм права викладені у постановах ВСУ від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15 та від 13 березня 2017 року у справі № 6-224цс17.

Враховуючи вищенаведене, наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

До аналогічних правових висновків прийшов касаційний суд у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17, Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі № 654/3512/16ц , Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц у яких зазначено, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Верховним Судом у вищезазначених постановах вказано, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Враховуючи вищенаведене помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки впливає на право позивача задовольнити свої вимоги шляхом стягнення заборгованості, оскільки наявність такого рішення не є перешкодою для задоволення відповідних вимог банку.

Як передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Оскільки позичальник ОСОБА_1 умови кредитного договору від 18 серпня 2008 року №ТЕS0GА,своєчасно не виконав, від виконання своїх боргових зобовязань ухиляється, сума заборгованості у відповідності до ст.ст.1048, 1054 ЦК України підлягає стягненню на користь Банку в судовому порядку.

При цьому визначаючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню з позичальника на користь Банку, колегія суддів не погоджується з наданими розрахунком позивача по тілу кредитної заборгованості відповідача з огляду на наступне.

Як вбачається з поданого розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за тілом кредиту станом на 17 листопада 2016 року становить 134757, 80 грн..

Разом з тим, як вбачається з рішення Заліщицького районного суду Тернопільського області від 19 березня 2013 року у справі №597/224/13-ц за позовом ПАТ КБ Приват Банк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, заборгованість позивача перед банком за тілом кредиту станом на 19 липня 2012 року становила 133208 грн.50 коп., з якою в суді першої інстанції під час розгляду зазначеної справи погоджувався відповідач, підтримавши позовні вимоги Банку. З вказаного рішення також вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача по кредитному договору становила 205865,02 грн.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Таким чином, на момент вирішення справи про звернення стягнення на іпотечне майно позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Після зміни строку виконання зобов`язання усі наступні ануітетні платежі, передбачені кредитним договором не мають правового значення, оскільки за вимогою позичальник зобов`язаний був повернути кредит у повному обсязі до вказаної позичальником дати, й усі наступні щомісячні платежі після зміни строку виконання зобов`язання не підлягають виконанню, а тому безпідставними є доводи позивача про наявну заборгованість відповідача по тілу кредиту у розмірі 134758,50 грн.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16.

Отже, кредитор, звернувшись у 2012 році із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Аналогічні висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року, в якій зазначено, що у разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Таким чином, оскільки станом на 19 липня 2012 року кредитна заборгованість відповідача ОСОБА_1 по тілу кредиту становила 133208, 50 грн., колегія суддів вважає вказану суму такою, що підлягає до стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк за кредитним договором №TESOGA від 18 серпня 2008 року.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 4244, 90 грн. за подання позовної заяви та апеляційної скарги .

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 11 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (, юридична адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ 01001, Україна) заборгованості у розмірі 133208 грн.50 коп. за кредитним договором №TES0GA від 18 серпня 2008 року.

У решти позовних вимогах відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк судовий збір у розмірі 4244 грн.90 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови - 29 січня 2021 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Дикун С.І.

Судді: Храпак Н.М.