Справа № 128/715/20
Провадження № 22-ц/801/236/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 рокуСправа № 128/715/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 листопада 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що з метою отримання банківських послуг відповідач звернувся до АТ КБ «Приват Банк», де підписав заяву б/н від 27.07.2018 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.5. та п. 2.1.1.2.6. Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 25.12.2019 року має заборгованість в сумі 29 286 грн 16 коп., яка складається з наступного: 20 338 грн 81 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4428 грн 88 коп. - заборгованість за простроченими відсотками, 2647 грн 70 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, а також штрафи, відповідно до умов та правил надання банківських послуг: 500 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1370 грн 77 коп. - штраф (процентна складова).

За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 27.07.2018 року в сумі 29 286 грн 16 коп., а також понесені ним судові витрати.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12 листопада 2020 року позов АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , рах. № НОМЕР_2 /для погашення заборгованості та судових витрат/, МФО № 305299) заборгованість за простроченим тілом кредиту по кредитному договору б/н від 27.07.2018 року в сумі 20 338 грн. 81 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі.

До апеляційної скарги представник АТ КБ «Приватбанк» Рой В.Л. подав письмові пояснення, які є аналогічними доводам, викладеним у апеляційній скарзі.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 20 338,81 грн, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг відповідач звернувся до АТ КБ «Приват Банк», де підписав заяву б/н від 27.07.2018 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.5. та п. 2.1.1.2.6. Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку (а.с. 130 - 172).

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 25.12.2019 року має заборгованість в сумі 29 286 грн. 16 коп., яка складається з наступного: 20 338 грн 81 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 4 428 грн 88 коп. - заборгованість за простроченими відсотками, 2647 грн 70 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, а також штрафи, відповідно до умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 1370 грн. 77 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 123 - 129).

У анкеті-заяві зазначено, що дана Анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Банку за адресою privatbank.ua, а також Пам`яткою клієнта та Тарифами складає між ОСОБА_1 і Банком договір банківського обслуговування. Також у ній зазначено, що ОСОБА_1 зобов`язався ознайомлюватись самостійно зі змінами Умов і Правил надання банківських послуг на сайті Банку.

Вказаною заявою доводиться факт звернення відповідача до АТ КБ «Приватбанк» за отриманням банківських послуг (банківського обслуговування).

Водночас суд констатує, що ця заява не містить переліку послуг, які ОСОБА_1 бажав отримати від банку. Із анкети-заяви неможливо встановити на отримання яких саме банківських послуг було волевиявлення ОСОБА_1 .

Анкета-заява не містить відомостей, які б вказували на: прохання відповідача отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку; домовленість сторін про розмір кредитного ліміту та розмір відсотків за користування кредитом, підтвердження видачі позивачем та одержання відповідачем певної кредитної картки, порядок нарахування відсотків, домовленості сторін про розмір відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України, порядку нарахування неустойки.

Таким чином вказана анкета-заява сама по собі не є належним і достатнім доказом укладення кредитного договору.

Згідно з наданим Банком розрахунком, станом на 25.12.2019 Банк нарахував ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 29 286,16 грн, з яких: 20 338,81 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4428,88 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 2647,70 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1370,77 грн - штраф (процентна складова).

До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому містяться тарифи щодо чотирьох продуктів - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD» (а.с.136-137); додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 138-171).

У наданому до позовної заяви Паспорті споживчого кредиту від 27.07.2018 містяться тарифи щодо двох продуктів - «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД», що містить різні відсоткові ставки для таких карт.

Банком не доведено, яку саме картку отримано ОСОБА_1 із даного переліку, який стосується видів карт «Універсальна».

При цьому підписана ОСОБА_1 . Анкета-заява не містить умов про те, що паспорт споживчого кредиту є складовою договору банківського обслуговування.

У позовній заяві Банк посилався на те, що проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у розмірі 86,4% для картки «Універсальна» та 84,0 для картки «Універсальна ГОЛД», що передбачено п. 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг. Таку ж процентну ставку вказано в наданому Паспорті споживчого кредиту.

При цьому у Паспорті споживчого кредиту зазначено, що інформація про загальну вартість кредиту є орієнтовною, а також те, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Відповідно до Паспорту споживчого кредиту інформація щодо умов кредитування зберігає чинність та є актуальною до 11.08.2018. Тобто 15 днів - у межах зазначеного в ньому пільгового періоду, де відсоткова ставка складає 0,00001%.

Таким чином, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження нарахування заявлених позивачем відсотків за користування кредитними коштами. Водночас, саме вказані фактичні обставини в даній справі належать до предмету доказування.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення відсотків, процентів нарахованих за домовленістю сторін згідно ст. 625 ЦК України та неустойки (пені та штрафів), вказував, що відповідних домовленостей сторони дійшли у складових договору банківського обслуговування: анкеті-заяві, Умовах та Правилах надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Банку за адресою privatbank.ua, Пам`ятці клієнта, Тарифах, Паспорті споживчого кредиту.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановлено, що у заяві, підписаній ОСОБА_1 , відсутні умови про досягнення домовленості щодо розміру відсотків, а також процентів згідно ст. 625 ЦК України на які посилається Банк та про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме долучений до справи Витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент виникнення спірних правовідносин взагалі містили умови, зокрема щодо сплати відсотків, збільшених відсотків згідно ст. 625 ЦК України, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження укладення кредитного договору, порядку та строків нарахування відсотків, досягнення домовленості між сторонами щодо розміру та порядку нарахування процентів у порядку ст. 625 ЦК України, а також неустойки (штрафів та пені).

Колегія вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві (анкеті) домовленості сторін про сплату відсотків, домовленості між сторонами щодо розміру та порядку нарахування процентів у порядку ст. 625 ЦК України, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів, Витяг з Умов та правил, Паспорт споживчого кредиту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі N 342/180/17 з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Судова колегія вважає, що районний суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, процентами нарахованими згідно ст. 625 ЦК України та неустойки (пені та штрафів).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові з підстав його недоведеності, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

С.Г. Копаничук