Справа № 344/2030/20
Провадження № 2/344/682/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи позов тим, що з 30.04.1989 року він з відповідачкою перебував у шлюбі. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 жовтня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу сторонами було придбане наступне майно: приватизована на ім`я колишньої дружини, її сина від першого шлюбу ОСОБА_3 та їхнього сина ОСОБА_4 в рівних долях квартира АДРЕСА_1 та приватизовані за час шлюбу на ім`я колишньої дружини земельні ділянки 0,1014 га та 0,15 га у с.Посіч Тисменицького району Івано-Франківської області. У квартирі позивач постійно проживає з 1989 року і по сьогодні іншого житла у власності він не має. Враховуючи наведене просить суд поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та визнати право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_5 по 1/6 частині вказаної квартири; поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0040, площею 0,1014 га, яка розташована у АДРЕСА_2 та визнати право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині вказаної земельної ділянки; поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0039, площею 0,15 га, яка розташована у АДРЕСА_2 та визнати право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині вказаної земельної ділянки.

27.03.2020 року відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування позову зазначила, що ОСОБА_1 не вказав, що сторонами під час перебування у шлюбі було придбано автомобіль марки Шевролет Лачетті, 2005 року випуску. Даний автомобіль є їхньою спільною сумісною власністю та підлягає розподілу. Вказаний автомобіль вони придбали в 2017 році за 140 000 гривень. На сьогоднішній день його ринкова вартість становить 95 845 грн. 83 коп., що підтверджується грошовою оцінкою автомобіля. Оскільки даний автомобіль за реєстраційними документами записаний на її колишнього чоловіка і фактично використовується ним по сьогоднішній час, а також відноситься до переліку речей, що є неподільними, вважає за доцільне, щоб ОСОБА_1 виплатив грошову компенсацію в розмірі 50 відсотків його ринкової вартості встановленої на сьогоднішній день, а саме 47 922 грн. 91 коп. Зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності за ним 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1014 га, яка розташована в с.Посіч вул.Лісова Тисменицького району, кадастровий номер :01:002:0040 та земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована в АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:002:0039 є безпідставними. Так, відповідно до законодавства, не належить до спільної сумісної власності майна подружжя, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, оскільки набуті внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Зазначає, що її батьки і вона проживали в оспорюваній квартирі з часу її народження по ордерах, а після смерті батьків, на час приватизації житлового фонду, вона була зареєстрована із дітьми у вказаній квартирі. Її чоловік ніколи не був зареєстрований у ній і тільки використовував її для отримання тимчасової довідки на проживання, як громадянин іноземної держави. Своїм правом про приватизацію вказаного майна вона скористалася ще до 2011 року, тобто до часу внесення змін до сімейного законодавства України з цього приводу. Житлова квартира і земельні ділянки, на які претендує позивач за первісним позовом, не належать до спільної власності подружжя, оскільки не були придбані членом подружжя за рахунок їх коштів, праці чи особистих зусиль, а тому просить суд відмовити позивачу ОСОБА_1 у позові в повному обсязі та винести рішення, яким провести поділ спільного майна подружжя, а саме автомобіля марки Шевролет Ласетті, 2005 року випуску із залишенням його у власності ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію, вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 47 922 грн. 91 коп. та понесені судові витрати.

21.07.2020 року ОСОБА_1 подано відзив на зустрічну позовну заяву, в обгрунтування якого зазначено, що під час приватизації квартири зі спільних коштів подружжя було здійснено доплату грошима за площу квартири, яка перевищує розмір тієї, яку наймач має право отримати безоплатно у процесі приватизації. Загальна площа квартири становить 86,0 м.кв. Безоплатна норма приватизації складає 73,0 м.кв. розмір надлишку площі квартири, за яку здійснено доплату зі спільних коштів подружжя складає 13,0 м.кв. На момент набуття у власність 1/3 спірної квартири (20 січня 1999 року), діяв Кодекс про шлюб і сім`ю 1963 року та Закон України «Про власність». Кожен з подружжя має рівні права щодо володіння, користування і розпорядження цим майном». Отже, 1/3 спірної квартири є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Зазначає, що він проживає у даній квартирі 30 років та до сьогодні іншого житла не має. За ці роки неодноразово за спільні кошти подружжя був зроблений ремонт квартири та придбані меблі і техніка. Право власності на спірні земельні ділянки оформлялося за спільні кошти подружжя (зокрема здійснювалась оплата за розробку технічної документації, необхідної для процедури приватизації). На момент приватизації обох земельних ділянок (2005 рік) діяв Сімейний Кодекс України 2004 року. Зазначає, що спільною власністю подружжя є і автомобіль CHEVROLET Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Однак, зазначає, що ОСОБА_2 вводить суд в оману щодо фактичного володільця вказаного майна, оскільки у 2017 році вказаний автомобіль та технічний паспорт на нього він передав в користування сина колишньої дружини, який проживає у м.Києві. та з того часу він не користується вказаним автомобілем. З моменту розірвання шлюбу (жовтень 2019 року) ОСОБА_2 з ним не спілкується, проживає разом із сином у м.Києві та користується автомобілем. Позивач проживав і проживає сьогодні у м.Івано-Франківську. Враховуючи наведене зазначив, що підтримує заявлені свої позовні вимоги та просить суд автомобіль CHEVROLET LACETTI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску виділити у власність ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_5 на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 47922,91 гривень.

В судовому засіданні позивач та представник позивача первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Заперечували з приводу задоволення зустрічної позовної заяви з підстав викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву.

В судове засідання відповідач та її представник не з"явилися, подали заяву в якій просили провести розгляд справи без їх участі, первісний позов не визнали, просили задовольнити зустрічну позовну заяву.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що знайома з ОСОБА_1 , який на даний час проживає в квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 проживає в м.Києві. Вона не бачила, що останнім часом ОСОБА_1 користувався автомобілем CHEVROLET LACETTI, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволені та підлягає задоволенню зустрічний позов з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З 30 квітня 1989 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 жовтня 2019 року між сторонами розірвано.

У період шлюбу ОСОБА_2 та членами її сім`ї - ОСОБА_8 (син) та ОСОБА_4 (син) в рівних долях було приватизовано квартиру АДРЕСА_1 .

Відтак з копії свідоцтва про право власності від 10.09.1999 року встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_8 (сину) та ОСОБА_4 (сину) в рівних долях.

Також із зазначеного свідоцтва про право власності на житло встановлено, що свідоцтво видано згідно з розпорядженням міського голови від 20.01.1999 року та зазначена вище квартира приватизована згідно Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації житлового фонду. Загальна площа квартири становить 86,0 м.кв., а відновна вартість на момент приватизації становить 15,05 грн.

Згідно висновку про вартість об`єкту оцінки від 29.01.2020 року вартість трьохкімнатної квартири від 29.01.2020 року загальною площею 86,0 м.кв., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та власниками якої є ОСОБА_2 (1/3), ОСОБА_8 (1/3) та ОСОБА_4 (1/3) становить 383 646 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.02.2020 року, а саме інформації щодо квартири АДРЕСА_1 встановлено, що відсутні відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з державного реєстру іпотек.

29.11.2006 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1014 га, яка розташована у АДРЕСА_2 на підставі рішення Посіцької сільської ради XVII скликання від 17.01.2005 року, що підтверджується копією державного акту Серія ЯГ №304382, кадастровий номер- :01:002:0040.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.02.2020 року, а саме інформації щодо земельної ділянка кадастровий номер - :01:002:0040, встановлено, що відсутні відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з державного реєстру іпотек.

Згідно звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки земельної ділянки від 30.01.2020 року, яка була проведена з метою визначення ринкової вартості об`єкта оцінки для сплати судового збору, встановлено, що вартість земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:0040) загальною площею 0,1014 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , становить 108 300,00 грн.

29.11.2006 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована у АДРЕСА_2 на підставі рішення Посіцької сільської ради XVII скликання від 17.01.2005 року, що підтверджується копією державного акту Серія ЯГ №304381, кадастровий номер- :01:002:0039.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.02.2020 року, а саме інформації щодо земельної ділянка кадастровий номер - :01:002:0039, встановлено, що відсутні відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з державного реєстру іпотек.

Згідно звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки земельної ділянки від 30.01.2020 року, яка була проведена з метою визначення ринкової вартості об`єкта оцінки для сплати судового збору, встановлено, що вартість земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:0039) загальною площею 0,1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , становить 107 500,00 грн.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_3 встановлено, що власником автомобіля марки CHEVROLET LACETTI державний номер НОМЕР_3 є ОСОБА_1 з 31.03.2017 року.

Згідно звіту №30/83.03.20 про оцінку колісного транспортного засобу від 16.03.2020 року встановлено, що ринкова вартість автомобіля CHEVROLET LACETTI державний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_1 станом на дату оцінки становить 95 845,83 грн.

Відповідно до вимог статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції закону, яка діяла на момент придбання квартири) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно із статтею 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно із ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У відповідності до вимог статей 12, 15-17 Закону України «Про власність» (в редакції чинній на момент придбання квартири), праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю.

Положеннями ч.1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції чинній на дату приватизації квартири) визначено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. У статті 3 та 5 цього закону значиться, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймачаі кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра.

У відповідності до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції закону, яка діяла на момент придбання квартири) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно із ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції чинній на момент придбання квартири) визначено яке майно є роздільним майном подружжя.

Судом встановлено, що на момент придбання квартири та оформлення права власності, закон не відносив приватизовану квартиру до роздільної (особистої) власності подружжя, проте оскільки безоплатна приватизація житлової площі за своїм правовим змістом не може вважатись придбанням майна за рахунок заробітку (доходу) подружжя, то і майно набуте шляхом безоплатної приватизації не може вважатись спільним майном подружжя.

Разом з цим, якщо продаж надлишків загальної площі квартир здійснюється за сумісні кошти подружжя, то така квартира в цій частині може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя.

Позивач у відзиві на зустрічну позовну заяву зазначив, що сторонами спільно за їхні кошти було здійснено доплату при приватизацію квартири за надлишок площі квартири, яка перевищує норму безоплатної приватизації.

Із копії технічного паспорту та свідоцтва про право власності вбачається, що загальна площа квартири становить 86,0 кв.м.

Ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування).

Відтак безоплатна норма приватизації складає 21 кв.м. х 3 +10 кв.м. = 73 кв.м., таким чином, розмір надлишку площі квартири, за яку власники здійснили доплату складає 13 кв.м.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме у пунктах 23, 24 зазначено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК,ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно дочастин 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири.

Однак позивачем суду не надано належних доказів, які підтверджують, що доплата за надлишок площі квартири, при її приватизації була здійснена за спільні кошти подружжя, а тому суд вважає, що в задоволенні позову про визнання за первісним позовом ОСОБА_1 права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 слід відмовити за недоведеністю.

Що стосується земельних ділянок, то як встановлено судом земельні ділянки кадастрові номери: :01:002:0039 та :01:002:0040 були видані ОСОБА_2 на підставі рішення Посіцької сільської ради XVII скликання від 17.01.2005 року площами 0,1500 га та 0,1014 га, які розташовані у с.Посіч, Тисменицького району, Івано-Франківської обл. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та для ведення особистого підсобного господарства, а 29.11.2006 року ОСОБА_2 видано державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки.

Відтак, згідно ч.5 ст. 61 СК України у редакції Закону України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя була земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, було змінено. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 57 СК України земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Частину п`яту статті 61 СК України виключено.

Отже, з урахуванням змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався, виключно протягом періоду з 08 лютого 2011 року до 13 червня 2012 року приватизована одним із подружжя земельна ділянка вважалася об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 158/1016/16-ц (провадження № 61-4238св18), 23 січня 2019 року у справі № 352/1974/15-ц (провадження № 61-4313св18).

За приписами частини першої статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Таким чином, як встановлено вище, ОСОБА_2 приватизовано спірні земельні ділянки на підставі рішення Посіцької сільської ради XVII скликання від 17.01.2005 року, а державні акти на право власності на вказані земельні ділянки видано 29 листопада 2006 року.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що твердження позивача, що спірні земельні ділянки є спільної власністю подружжя не заслуговують на увагу та спростовуються нормами чинного законодавства, оскільки земельні ділянки були передані у власність ОСОБА_2 безоплатно відповідно до вимог ЗК України, тому режим спільного сумісного майна подружжя на земельні ділянки кадастрові номери: :01:002:0039 та :01:002:0040 не поширюється.

Що стосується зустрічних позовних вимог про проведення поділу спільного майна подружжя, а саме автомобіля марки CHEVROLET LACETTI державний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску із залишенням його у власності ОСОБА_9 зі стягненням грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 47 922 грн. 91 коп., то суд вважає зазначити наступне.

В ході розгляду справи судом встановлено, що автомобіль CHEVROLET LACETTI державний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску було придбано сторонами під час перебування в шлюбі, та зареєстровано за ОСОБА_10 31.03.2017 року.

За змістом ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В силу ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Судом враховано, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Належних доказів, що підтверджують той факт, що спірний автомобіль був придбаний за особисті кошти ОСОБА_1 суду не надано.

З огляду на встановлену законодавством рівність часток в спільному майні, суд приходить до висновку про належність позивачеві за зустрічним позовом ОСОБА_2 1/2 частки спірного автомобіля CHEVROLET LACETTI державний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску.

У відповідності до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Згідно із ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Стаття 372 ЦК України визначає умови поділу майна, що є у спільній сумісній власності, а саме майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Із змісту ст.70, 71 СК України в їх системному зв`язку випливає, що у разі наявності в майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, неподільних речей, то в силу частини другої статті 71 СК України такі речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, з присудженням одному з подружжя грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно. За змістом частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України присудження такої грошової компенсації можливе лише за згодою того з подружжя, якому вона присуджується, а також за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (правовий висновок Верховного Суду України у справі у справі N 6-2565цс16, постанова від 18.01.2017 року).

В даному випадку ОСОБА_2 заперечувала щодо такого порядку розподілу спільного автомобіля CHEVROLET LACETTI державний номер НОМЕР_3 , як і заперечував ОСОБА_1 про виділення йому автомобіля, та жодна із сторін не вчинила дій щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної вартості частки автомобіля, а тому немає підстав для поділу спільного автомобіля саме у спосіб, який сторони просять суд.

Таким чином, суд приходить до висновку, що слід виділити сторонам ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності.

З урахуванням положень ст.ст. 133-141 ЦПК України суд приймає рішення про розподіл судових витрат між сторонами наступним чином.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.

Частиною 6 статті 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

А тому з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_2 витрати за складання звіту № 30/83.03.20 про оцінку КТЗ у розмірі 1000 грн. 00 коп.

Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається з Договору № 102 СК про надання правової допомоги, Акту виконаних робіт від 25.03.2020 року, та квитанції за надання правової допомоги клієнт ОСОБА_2 оплатила адвокату гонорар в сумі 3000 грн.

А тому з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_2 3000 грн. 00 коп. витрат за надання правової допомоги.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60, 69 ч.1, 70 ч.1 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 368 ч.3 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 12, 76, 81, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля марки CHEVROLET LACETTI державний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки CHEVROLET LACETTI державний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , витрати по оплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок, витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок та проведення оцінки автомобіля 1000 (одну тисячу) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського Апеляційного суду.

Суддя: О.А. Татарінова

Повний текст рішення складено 01 лютого 2021 року.