Справа №402/184/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2021 р. Ульяновський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді: Ясінського Л.Ю.

секретаря судового засідання: Кашнікова І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Благовіщенське в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулася до Ульяновського районного суду Кіровоградської області з позовними вимогами до ОСОБА_2 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Позов мотивовано зі слідуючих підстав:

Згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку cерія ЯК №942491 від 09 жовтня 2012 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №01837, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий № :02:000:0320 загальною площею 2,9069 га., яка розташована на території Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно із договором оренди землі № б/н, від 28 листопада 2014 року, зареєстрованим у реєстраційній службі Ульяновського районного управління юстиції Кіровоградської області 27.11.2014 року, земельна ділянка була передана ОСОБА_1 в оренду фізичній особі - ОСОБА_2 .

На протязі останніх п`яти років ОСОБА_2 не проводив розрахунку по даному договору оренди землі, на неодноразові звернення до відповідача з приводу розрахунку по даному договору в телефонному режимі ОСОБА_1 отримувала відповідь , що відповідно до вище зазначеного договору , а саме до відповідно п. 11, ОСОБА_1 нібито отримала всі кошти на перед за весь строк дії оспорюваного договору у сумі 98 000 (дев`яносто вісім тисяч) грн., у зв`язку з чим ОСОБА_2 не буде розраховуватись за оренду земельної ділянки, хоча позивач від відповідача особисто не отримувала коштів за оренду землі на перед за 49 років в сумі 98 000(дев`яносто вісім тисяч) грн., як це передбачено вище зазначеним договором.

27.11.2019 року позивач звернувшись з письмовою заявою до відділу Держгеокадастру в Благовіщенському районі про отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий №:02:000:0320, отримавши вище зазначений витяг ДЗК, з якого позивач дізналась, що договір оренди землі було укладено на 49 років. Після чого позивач неодноразово зверталась до відповідача в телефонному режимі з вимогою надати її екземпляр договору оренди, оскільки після підписання договору їй не було надано її екземпляр, як це передбачено п.41 даного договору.

Відповідачем в кінці грудня 2019 р. були надані позивачеві ксерокопії оскаржуваного договору оренди від 28.11.2014 року. З якого Позивач дізналась, що пунктом 8 договору оренди передбачено, що договір укладено на 49 років, але при підписанні оскаржуваного договору Позивач та Відповідач домовлялися та дійшли згоди укласти даний договір строком на 10 років.

Крім того, позивач не мала наміру укладати з відповідачем договір оренди земельної ділянки на 49 років.

Щодо підписання самого договору, то договір оренди Позивачем було підписано лише на 4 сторінці де зазначені «Реквізити сторін», а 1,2 та 3 сторінки договору не були надані позивачеві для ознайомлення та підписання, дана обставина підтверджується відсутністю підписів позивача на кожній з вище перелічених сторінок договору, що спростовує обізнаність позивача з істотними умовами договору.

Фактично відповідач ввів позивача в оману, щодо істотних умов договору оренди а саме:

пункт 9 договору оренди, що передбачає річну орендну плату за всю ділянку становить 2000,00 ( дві тисячі гривень 00 коп.) грн., що становить 3,08 % від нормативної грошової оцінки, яка відповідно до пункту 5 договору оренди становить 64 926,00 грн., в зв`язку з чим така орендна плата мала б становити 2107,98грн., даний пункт договору порушує право позивача на отримання орендної плати, яка відповідно до даного договору є заниженою, оскільки на час підписання договору оренди землі сторонами було погоджено орендну оплату в розмірі 10 000 грн. щорічно.

Так відповідно до даної статті 15 закону у договорі відсутні істотні умови договору, що також визначають недійсність даного договору, а саме, відсутність порядку індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а також порушення вимог статей 17, 21,22 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Позивач та його представник - адвокат Терновенко Р.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник - адвокат Іванов А.А. позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні посилаючись на мотиви зазначені у відзиві.

Вислухавши учасників процессу та дослідивши матеріали справи суд встановив слідуюче.

З копії державного акту серії ЯК №942941 від 09 жовтня 2012 року (а.с.19) вбачається, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0320 загальною площею 2,9069 га., яка розташована на території Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

26 листопада 2014 року ОСОБА_1 заповіла ОСОБА_2 належну їй земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0320 загальною площею 2,9069 га., яка розташована на території Вільхівської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області, що підтверджується копією заповіту (а.с.71), оригінал якого оглянуто в ході судового засідання.

26 листопада 2014 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 зареєструвати на її ім"я у реєстраційній службі Ульяновського районного управління юстиції Кіровоградської області право власності на земельну ділянку площею 2,9069 га, кадастровий номер :02:000:0320, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вільхівської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області за межами населеного пункту, а також договір оренди, та отримати відповідні витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується копією Довіреності ( а.с.70), оригінал якої оглянуто в судовому засіданні.

Згідно договору оренди землі від 28.11.2014 року (а.с. 9-10) позивачем ОСОБА_1 , як орендодавцем, передано ОСОБА_2 , як орендарю, в оренду земельну ділянку площею 2,9069 га, строком на 49 років. Згідно п.8 договору передбачено, що початок дії договору починається з моменту державної реєстрації. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк за інших рівних умов. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. В разі переходу права власності на об`єкт оренди до інших осіб, договір оренди зберігає чинність для нового власника. Отже, строк дії договору обчислюється з моменту його державної реєстрації, яку було здійснено 27.11.2014 р. ( а.с. 17-18).

Згідно п.9 Договору оренди землі від 28.11.2014 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначено, що річна орендна плата за всю ділянку становить 2000, 00 ( дві тисячі грн. 00 коп.) що становить 3.08% від нормативної грошової оцінки. За згодою сторін орендна плата може виплачуватись у вигляді сільськогосподарської продукції чи надання сільськогосподарських послуг на відповідну суму згідно додатку ( а.с.9).

Згідно п.10 даного договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами , що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії ( а.с.9).

Згідно п.11 даного договору на момент укладання договору за згодою сторін орендна плата виплачена за повний термін оренди в розмірі 98 000 (дев`яносто вісім тисяч) гривень ( а.с.9).

Передача земельної ділянки ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 зафіксована актом про передачу та прийом земельної ділянки від 28.11.2014 року (копія на а.с. 11).

З Витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер 01837, площею 2.9069 га, належну ОСОБА_1 вбачається, що 27.11.2014 року було здійснено державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки строком на 49 років між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с. 17-18).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, слід зазначити наступне:

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (чч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі (ст.14 Закону України «Про оренду землі»).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Істотні умови договору оренди визначені в ст.15 Закону України «Про оренду землі» і за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

На укладений договір поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути оспорена в судовому порядку.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України). Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, в тому числі встановлених ч.3 ст.203 ЦК України. Підписання договору особою, яка не має на повноважень та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203,215 ЦПК України).

Спірний договір за формою і змістом відповідає вимогам закону, підписаний позивачкою є з

ареєстрованим у встановленому законом порядку.

Позивачка свій підпис на останній сторінці договору не оспорює, що свідчить про її волевиявлення на укладення договору оренди земельної ділянки.

При цьому суд критично сприймає твердження позивачки та її представника про те, що відповідач ввів в оману позивачку та позивачка підписала лише останні сторінки оспорюваного договору.

Позивачкою та її представником не надано жодних доказів вчинення оспорюваного правочину під впливом обману зі сторони відповідача, а отже у справі відсутні підстави для застосування статті 230 ЦК України.

Крім того, допитана в ході судового розляду позивачка зазначила, що Довіренність та Заповіт у нотаріуса складала добровільно без ніякого тиску. Договір оренди землі підписувала також добровільно без ніякого тиску.

Крім того, будучи допитаною в ході судового розгляду позивачка пояснила, що її син отримав від відповідача грошові кошти, як орендну плату в сумі 30 (тридцять) тисяч грн.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання договору недійсним, оскільки довіреність позивача підтверджує її волю на укладення договору оренди з відповідачем.

Доводи позивачки та її представника такого висновку суду не спростовують.

При встановлених обставинах, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 258 ,259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів після проголошення рішення через Ульяновський районний суд Кіровоградської області, або безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , інд. код НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , інд. код НОМЕР_2 , місце проживання: 26410, Кіровоградська область, Благовіщенський район село Вільхове.

Повний текст рішення складено 07.06.2021 року.

Суддя: Л. Ю. Ясінський