справа № 462/3589/20
УХВАЛА

01 лютого 2021 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові заяву ОСОБА_1 про відвід судді,

в с т а н о в и в:

на розгляді Залізничного районного суду м. Львова перебуває скарга ОСОБА_1 в частині вимог, що стосується виконання виконавчого листа №462/8526/14, виданого 29.07.2015 року Залізничним районним судом м. Львова, виконавче провадження №48331832, а саме вимог скарги щодо визнання неправомірними дії керівника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та його підлеглих Залізничного відділу Державної виконавчої служби міста Львів щодо невиконання рішень судів по ВП № 48331832; зобов`язати керівника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та його підлеглих виконати рішення судів по ВП № 48331832 з урахуванням Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; здійснити судовий контроль за виконанням судового рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04.06.2015 р. справа №462/8526/14-ц; винести окрему ухвалу за фактом виявлення умисного невиконання судового рішення, що набрало законної сили, або перешкоджання його виконанню посадовими особами суб`єктів оскарження, яка надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи до порушників законодавства.

Ухвалою суду від 25.01.2021 року скаргу прийнято до розгляду та призначено судовий розгляд на 01.02.2021 року.

01.02.2021 року ОСОБА_1 подав суду заяву про відвід судді Бориславського Ю.Л., яку мотивує тим, що суддя повторно переглядає рішення по справі №462/8526/14-ц, незважаючи на те, що ухвали судді були скасовані. Вказав, що суддя, не вивчивши матеріали справи, визнав скаргу щодо невиконання рішень судів по стягненню заробітної плати позовною заявою, що викликає сумнів в об`єктивності та неупередженості.

Згідно ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши заяву про відвід судді, матеріали справи № 465/3589/20, суд виходив з такого.

Відповідно до вимог ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Із змісту ч.3 ст.39 ЦПК України вбачається, що відвід повинен бути вмотивованим.

Статтею ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Відтак суд, який розглядає справу має бути безстороннім і незалежним. Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»). Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.

Згідно ч. 4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відтак, доводи ОСОБА_1 про сумніви у неупередженості судді Бориславського Ю.Л. з підстав незгоди із процесуальними рішеннями судді у справі, не можуть бути підставою для відводу судді.

Жодними належними та обґрунтованими доказами не підтверджені припущення заявника щодо наявності сумнівів в неупередженості, або заінтересованості судді Бориславського Ю.Л. у розгляді справи, за наведених ним мотивів, які, крім цього, є надуманими та не стосуються предмету розгляду, а відтак такі побоювання заявника не є об`єктивно обґрунтованими. Тому, суд дійшов висновку, що заява про відвід є надуманою, наведені в такій мотиви фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1 з процесуальними рішеннями судді Бориславського Ю.Л.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що викладені в заяві про відвід судді Бориславського Ю.Л. припущення не ґрунтуються на вимогах ст.36 ЦПК України, заявником не надано належних та допустимих доказів наявності упередженості та необ`єктивності судді, а мотиви, викладені в заяві, фактично свідчать про незгоду ОСОБА_1 із процесуальним рішенням судді, а тому підстави для задоволення заяви про відвід відсутні.

Керуючись ст. 36, 40, 258-261 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Залізничного районного суду м. Львова Бориславського Юрія Любомировича у справі № 465/3589/20 за скаргою ОСОБА_1 щодо невиконання рішень судів - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.