Справа № 462/1688/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Іванюк І.Д.

з участю секретаря с/з Гули М.І.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи Гірник О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у спрощеному позовному проваджені цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що з 2003 р. вона перебувала у шлюбі зі ОСОБА_3 . За час спільного подружнього життя вони спільно придбали рухоме майно на загальну суму 88974,00 грн. Із врахуванням встановленого між ними порядку користування даним майном просила визнати за нею право власності на ліжко двоспальне біле вартістю 12000,00 грн., телевізор Hitachi вартістю 6500,00 грн., газову плиту Ariston Hotpoint вартістю 4000,00 грн., пральну машинку Zanussi вартістю 6500,00 грн., праску Bosh вартістю 1600,00 грн., прасувальну дошку вартістю 1500,00 грн., фен Philips вартістю 674,00 грн., вбудовану кухню вартістю 8000,00 грн., а всього майна на загальну суму 40774,00 грн., а за відповідачем визнати право власності на мікрохвильову піч вартістю 1500,00 грн, стіл кухонний вартістю 1700,00 грн., телевізор Sony вартістю 8000,00 грн., вбудовану шафу-купе вартістю 17000 грн., кований вішак для прихожої вартістю 2000,00 грн., праску Haus Mark 1600 грн., холодильник Атлант вартістю 8000,00 грн., фен вартістю 400,00 грн., ліжко коричневе дубове вартістю 8000,00 грн., а всього майна загальною вартістю 41843,12 грн. Також, оскільки належне їй майно менше за вартістю, просила стягнути із відповідача на її користь компенсацію за частину майна при його поділі у сумі 3713,00 грн. Окрім того, за час проживання у шлюбі із згоди чоловіка та в інтересах сім`ї 19.11.2007 р. між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (переіменоване в АТ «УкрСиббанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого їй було надано кредит у сумі 54000 доларів США, який був необхідний для оплати облігацій на придбання об`єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_1 за договором про бронювання об`єкту нерухомості № 10 від 01.11.2007р. із ТОВ «Автопромсервіс». Окрім того, 19.11.2007 р. ОСОБА_3 уклав із Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (переіменоване в АТ «УкрСиббанк») договір поруки, відповідно до якого виступив поручителем за договором № 0. Також, 19.11.2007 р. між нею, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з однієї сторони та АТ «УкрСиббанк» з другої сторони було укладено іпотечний договір, відповідно до якого для забезпечення виконання умов договору споживчого кредиту № 0 було передано у заставу квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . 02.06.2014 р. вони отримали свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Частково борг за договором споживчого кредиту ними було повернуто, однак у 2014 р. їм перестало вистачати доходів для сплати такого. 18.05.2015 р. АТ «УкрСиббанк» надіслало вимогу про повернення кредиту та сплату процентів за користування ним у сумі 22988,55 доларів США. 18.11.2015 р. вони із ОСОБА_3 уклали договір про визначення часток у квартирі, відповідно до якого за кожним із них зареєстроване право власності на Ѕ частину квартири. 19.11.2015 р. кожен із них подарував свою частку у квартирі своїй мамі - вона ОСОБА_5 , а ОСОБА_3 - ОСОБА_8 . В грудні 2019 р. їх відносини із ОСОБА_3 погіршились, вони перестали проживати однією сім`єю. Водночас, ОСОБА_3 повідомив, що погашення кредитної заборгованості за договором споживчого кредиту № 0 є її особистою справою і вона повинна погашати такий самостійно. Виходячи із наведеного просила провести між нею та відповідачем поділ рухомого майна із врахуванням запропонованого нею варіанту, стягнути із відповідача компенсацію за частину майна при його поділі у сумі 3713,00 грн., а також визнати за нею та ОСОБА_3 по 50 % боргових зобов`язань, які виникли з договору споживчого кредиту № 0 від 19.11.2007 р., що становить по 11494,275 доларів США.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали з аналогічних підстав, додатково пояснили, що 08.11.2003 р. між сторонами було укладено шлюб. За час спільного подружнього життя позивач працювала у банку, а відповідач у Львівській міській раді, отримували заробітну плату та спільно придбали вищезазначене рухоме майно. Також зазначили, що між сторонами склався певний порядок користування речами, із врахуванням якого, а також із врахуванням вартості майна, виходячи із засад справедливості позивач просить провести поділ рухомого майна, придбаного у шлюбі за спільні кошти подружжя. Окрім того, за час проживання у шлюбі із згоди чоловіка та в інтересах сім`ї 19.11.2007 р. між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (переіменоване в АТ «УкрСиббанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого їй було надано кредит у сумі 54000 доларів США. Дані кошти були витрачені нею на придбання облігацій для оплати об`єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_1 за договором про бронювання об`єкту нерухомості № 10 від 01.11.2007р. із ТОВ «Автопромсервіс». Зокрема, за п. 1.2 договору про бронювання об?єкту нерухомості № 10 від 01.11.2007 р. з метою отримання у власність вищезазначеної квартири вона зобов?язувалась у терміни, встановлені забудовником, погасити вартість придбаних забудовником та емітованих у ТОВ «Комфорт-Інвест» облігацій шляхом їх викупу. На виконання умов договору про бронювання об?єкту нерухомості № 10 від 01.11.2007 р. вона цього ж дня, а саме 01.11.2007 р. уклала із ТОВ «Комфорт-Цінні Папери» договір купівлі -продажу цінних паперів № Д07/02/380. Відповідно до розділів 1-3 даного договору вона в інтересах сім?ї повинна була купити в ТОВ «Комфорт-Цінні Папери» облігації на загальну суму 385000 грн. за графіком , відповідно до якого 1 пакет облігацій - 01.11.2007 р. у кількості 23 штуки на суму 115000 грн., 2 пакет - 01.02.2008 р. 26 облігацій вартістю 130000 грн., 3 пакет - 01.07.2008 р. 25 облігацій -вартістю 125000 грн., 4 пакет - 01.11.2008 р. 3 облігацій вартістю 15000 грн., а всього 77 облігацій вартістю 385000 грн. 12 листопада 2007 р. вони частково оплатили вартість облігацій на суму 40000 грн., а на решту суми взяли кредит, який був оформлений у виді договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.11.2007 р. між нею та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (переіменоване в АТ «УкрСиббанк»). Також, 19.11.2007 р. ОСОБА_3 уклав із Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (переіменоване в АТ «УкрСиббанк») договір поруки, відповідно до якого виступив поручителем за договором № 0. За рахунок отриманих у кредит коштів вони в інтересах сім?ї почали оплачувати вартість облігацій на придбання квартири, що стверджується платіжними дорученнями № 367772 від 20.11.2007 р. на суму 75000 грн., № 101010382 від 30.01.2008 р. на суму 130000 грн. надалі у забудовника виникли фінансові проблеми і об?єкт нерухомості було передано у фонд фінансування будівництва. 22.10.2012 р. вона і відповідач в інтересах сім?ї уклала з ПАТ «Фольксбанк» договір № 85 про участь у Фонді фінансування будівництва. Відповідно до вказаного договору за рахунок спільних коштів, в тому числі, отриманих в якості споживчого кредиту, вона разом із чоловіком здійснила оплату коштів на фінансування будівництва квартири за платіжними дорученнями № 799795 від 22.10.2012 р. на суму 26017,89 грн., № 982689 від 27.11.2012 р. на суму 26042,76 грн., № 964492 від 26.12.2012 р. на суму 26017,89 грн., №699063 від 22.01.2013 р. на суму 26017,89 грн., № 1130618 від 28.02.2013 р. на суму 24873,70 грн., № 65586 від 04.03.2014 р. на суму 24176,33 грн. Після проведення повного розрахунку з Управителем - АТ «Фольксбанк» 04.03.2014 р. їй була видана довідка про участь у Фонді фінансування будівництва 5-тої , 6-тої та 7-мої секцій житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на отримання у забудовника правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_5 площею 61,55 кв. м. у вказаному будинку. 02.06.2014 р. їм було видане свідоцтво про право власності на вказану квартиру та цього ж дня зареєстроване право власності на таку. У 2014 р. їм перестало вистачати доходів для повернення кредиту. 18.05.2015 р. АТ «УкрСиббанк» надіслало вимогу про повернення кредиту та сплату процентів за користування ним у сумі 22988,55 доларів США. 18.11.2015 р. вони із ОСОБА_3 уклали договір про визначення часток у квартирі, відповідно до якого за кожним із них зареєстроване право власності на Ѕ частину квартири. 19.11.2015 р. кожен із них подарував свою частку у квартирі своїй мамі - вона ОСОБА_5 , а ОСОБА_3 - ОСОБА_8 . У грудні 2019 р. їх відносини із ОСОБА_3 погіршились, вони перестали проживати однією сім`єю. Водночас, ОСОБА_3 повідомив, що погашення кредитної заборгованості за договором споживчого кредиту № 0 є її особистою справою і вона повинна погашати такий самостійно. Однак, оскільки кредит був отриманий нею в інтересах сім?ї, просили позов задоволити. Також, додатково зазначили, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.08.2020 р. шлюб, укладений між сторонами, розірвано, змінено прізвище ОСОБА_1 на дошлюбне - ОСОБА_1 , після чого вона отримала паспорт громадянина України на вказане прізвище.

Відповідач подав відзив на позов (а.с. 155-156 т. 1) та заперечення (а.с. 171-172 т.1), у судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що 08.11.2003 р. між ним та позивачкою було укладено шлюб. За час подружнього життя за спільні кошти подружжя ними було придбано ліжко двоспальне, телевізор Hitachi, газову плиту Ariston Hotpoint, пральну машинку Zanussi, праску Bosh, прасувальну дошку, фен Philips, вбудовану кухню, мікрохвильову піч, стіл кухонний, телевізор Sony, вбудовану шафу-купе, кований вішак для прихожої, праску Haus Mark, холодильник Атлант, фен, ліжко коричневе дубове. Із запропонованим позивачем поділом вказаного рухомого майна він погоджується частково, визнає вартість усього вказаного позивачем майна, окрім вартості праски Haus Mark, яка становить 300 грн., оскільки нова праска коштує 400 грн., а також заперечує проти вартості вбудованої шафи-купе, яка становить близько 10000 грн. В порядку поділу майна подружжя просить визнати за ним право власності на мікрохвильову піч вартістю 1500,00 грн, стіл кухонний вартістю 1700,00 грн., телевізор Sony вартістю 8000,00 грн., кований вішак для прихожої вартістю 2000,00 грн., холодильник Атлант вартістю 8000,00 грн., фен вартістю 400,00 грн., ліжко коричневе дубове вартістю 8000,00 грн., праску Haus Mark та вбудовану шафу-купе просить залишити позивачу, натомість виділивши йому пральну машинку Zanussi вартістю 6500,00 грн. Оскільки вартість майна, яке залишається у його власності за результатами поділу, є меншою ніж вартість майна позивача, просить не стягувати із нього грошової компенсації. З приводу поділу боргу зазначив, що дійсно 19.11.2007 р. між позивачкою та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (переіменоване в АТ «УкрСиббанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого ОСОБА_1 було надано кредит у сумі 54000 доларів США. Визнав, що вказаний договір був укладений, та кошти за таким договором були отримані позивачкою в інтересах сім?ї, однак зазначив, що кошти були спрямовані на придбання цінних паперів, які на даний час перебувають на рахунку позивачки і не спрямовані на придбання житла, а надають їй право на отримання процентів за облігаціями. Доказів погашення придбаних облігацій і закриття рахунку у цінних паперах нею не надано. Водночас зазначив, що облігації також придбані позивачкою в інтересах сім?ї. Квартира за адресою: АДРЕСА_3 придбана за рахунок коштів у сумі 129000 грн., які він позичив у своєї родини, про що свідчать відповідні розписки. Лише останній платіж у сумі 24176,33 грн. був сплачений позивачкою самостійно. Також, 19.11.2007 р. він уклав із Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (переіменоване в АТ «УкрСиббанк») договір поруки, відповідно до якого виступив поручителем за договором № 0. Оскільки договір поруки зберігає свою силу, то вимоги позивача не можуть змінювати суті зобов?язань сторін перед ПАТ «УкрСиббанк», як солідарних боржників. Окрім того, у провадженні Верховного Суду перебуває справа № 462/3410/16ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача і визнання кредитного договору недійсним. Із врахуванням наведеного просив позов задоволити частково із врахуванням запропонованого ним варіанту поділу майна.

Представник третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», як правонаступник АТ «УкрСиббанк» за договором споживчого кредиту № 0, подала письмові пояснення на позовну заяву та у судовому засіданні позов визнала частково, віднесла вирішення питання про поділ рухомого майна на розсуд суду, в той час як з приводу зобов`язання, яке виникло із договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19.11.2007 р., укладеного між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк», зазначила, що таке є спільним борговим зобов`язанням подружжя, однак вимога про визнання за нею та відповідачем по 50% боргових зобов`язань із визначенням конкретної суми, зокрема по 11494,275 доларів США є передчасною, оскільки на даний час сума боргу не сплачена, на неї продовжують нараховуватись відсотки. Також у провадженні суду перебуває справа № 462/7357/15ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» ( правонаступник ( ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за даним кредитним договором, де і буде визначена конкретна сума, яка підлягає до стягнення.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружж я. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно із п. 24 вказаної постанови до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 уклали шлюб 08.11.2003 р., після одруження дружині присвоєне прізвище ОСОБА_1 (а.с. 32 т.1). Рішенням Залізничного районного суду м. Львова 10.08.2020 р. шлюб між сторонами розірвано, прізвище дружини змінено на дошлюбне - ОСОБА_1 (а.с. 67 т. 2).

За час подружнього життя за спільні кошти подружжя сторонами придбано ліжко двоспальне біле вартістю 12000,00 грн., телевізор Hitachi вартістю 6500,00 грн., газову плиту Ariston Hotpoint вартістю 4000,00 грн., пральну машинку Zanussi вартістю 6500,00 грн., праску Bosh вартістю 1600,00 грн., прасувальну дошку вартістю 1500,00 грн., фен Philips вартістю 674,00 грн., вбудовану кухню вартістю 8000,00 грн., мікрохвильову піч вартістю 1500,00 грн, стіл кухонний вартістю 1700,00 грн., телевізор Sony вартістю 8000,00 грн., кований вішак для прихожої вартістю 2000,00 грн., холодильник Атлант вартістю 8000,00 грн., фен вартістю 400,00 грн., ліжко коричневе дубове вартістю 8000,00 грн. Вказані обставини визнані сторонами, а тому не підлягають доказуванню в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Також сторонами під час подружнього життя за спільні кошти подружжя придбано вбудовану шафу-купе та праску Haus Mark. Відповідно до висновку експерта № 33 від 30.10.2020 р. ринкова вартість вбудованої шафи-купе на дату проведення експертизи становить 11895,97 грн., а праски Haus Mark - 347,15 грн. (а.с. 6-9 т. 2 ). Таким чином, сторонами за час подружнього життя за спільні кошти подружжя придбано рухоме майно на загальну суму 82617,12 грн.

Враховуючи наведене, беручи до уваги інтереси дружини та чоловіка, встановлений між ними порядок користування даним рухомим неподільним майном, часткову згоду подружжя на поділ вказаного майна, а також виходячи із засад справедливості, суд вважає за необхідне провести поділ вказаного майна наступним чином: в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на ліжко двоспальне вартістю 12000,00 грн., телевізор Hitachi вартістю 6500,00 грн., газову плиту Ariston Hotpoint вартістю 4000,00 грн., пральну машинку Zanussi вартістю 6500,00 грн., праску Bosh вартістю 1600,00 грн., прасувальну дошку вартістю 1500,00 грн., фен Philips вартістю 674,00 грн., вбудовану кухню вартістю 8000,00 грн., а всього на майно загальною вартістю 40774,00 грн.; за ОСОБА_3 визнати право власності на мікрохвильову піч вартістю 1500,00 грн, стіл кухонний вартістю 1700,00 грн., телевізор Sony вартістю 8000,00 грн., вбудовану шафу-купе вартістю 11895,97 грн., кований вішак для прихожої вартістю 2000,00 грн., праску Haus Mark 347,15,00 грн., холодильник Атлант вартістю 8000,00 грн., фен вартістю 400,00 грн., ліжко коричневе дубове вартістю 8000,00 грн., а всього на майно загальною вартістю 41843,12 грн. Зазначений порядок поділу майна подружжя частково визнаний сторонами, а також найбільше забезпечуватиме рівність часток майна колишнього подружжя і дотримання принципу справедливості щодо обох сторін.

Оскільки вартість майна, виділеного відповідачу становить 41843,12 грн., а позивачці - 40774,00 грн., то суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивачки 534,56 грн. компенсації за частину майна при його поділі (із розрахунку 41843,12 - 82617,12 грн.:2), на що позивач надала свою згоду. При цьому суд зазначає, що системне тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України дає підстави дійти висновку, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача у цій справі) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача у цій справі) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого у відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Наведена позиція знайшла своє відображення у постанові ВС від 04.11.2020 р. у справі № 662/1069/17.

Окрім цього, судом встановлено, що 19.11.2007 р. між позивачко ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (переіменоване в АТ «УкрСиббанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого їй було надано кредит у сумі 54000 доларів США (а.с 22-26 т.1). При цьому, на укладення ОСОБА_3 вказаного кредитного договору 19.11.2007р. відповідач ОСОБА_3 надав свою згоду (а.с. 208 т.1). Також, 19.11.2007 р. відповідач ОСОБА_3 уклав із Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (переіменоване в АТ «УкрСиббанк») договір поруки № 158791, відповідно до якого виступив поручителем за договором № 0 (а.с 31 т.1). 19.11.2007 р. між позивачкою ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з однієї сторони та АТ «УкрСиббанк» з другої сторони було укладено іпотечний договір, відповідно до якого для забезпечення виконання умов договору споживчого кредиту № 0 було передано у заставу квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

20.11.2007 р. відповідно до заяви про видачу готівки (а.с. 30 т. 1) ОСОБА_1 отримала кредитні кошти.

У судовому засіданні ОСОБА_3 визнав факт отримання позивачкою вказаного кредиту саме у інтересах сім?ї.

Також, використання позивачкою кредитних коштів в інтересах сім?ї стверджується наступними доказами.

Так, відповідно до договору про бронювання об?єкту нерухомості, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Автопромсервіс» від 01.11.2007 р. (а.с. 33 т.1), за позивачкою була заброньована квартира АДРЕСА_1 . Зокрема, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 вказаного договору забудовник резервує за клієнтом вказаний об?єкт нерухомості, а клієнт у терміни, встановлені забудовником погашає вартість облігацій, придбаних забудовником емітованих ТОВ «Комфорт-Інвест» облігацій шляхом укладення договору викупу облігацій та договору купівлі-продажу об?єкту нерухомості.

З договору купівлі-продажу цінних паперів № Д 07/02/380, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Комфорт-Цінні Папери» від 01.11.2007 р. (а.с. 35 т.1) вбачається, що позивач придбала у ТОВ «Комфорт-Цінні Папери» іменні процентні облігації, емітовані ТОВ «Комфорт-Інвест», у кількості 77 облігацій загальною вартістю 385000 грн. шляхом викупу пакетів акцій у наступному порядку: 1 пакет облігацій - 01.11.2007 р. у кількості 23 штуки на суму 115000 грн., 2 пакет - 01.02.2008 р. 26 облігацій вартістю 130000 грн., 3 пакет - 01.07.2008 р. 25 облігацій -вартістю 125000 грн., 4 пакет - 01.11.2008 р. 3 облігації вартістю 15000 грн. Придбання позивачкою цінних паперів також стверджується актами прийому передачі № 1 від 25.12.2007 р. та № 2 від 23.05.2008 р. (а.с. 36, 37 т.1) про прийняття у власність цінних паперів у кількості 23 та 26 штук та платіжними дорученнями від 20.11.2007 р. про сплату 75000 грн. та від 30.01.2008 р. про сплату 130000 грн. (а.с. 39 т.1).

З договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 22.10.2012 р., укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Фольксбанк» про фінансування будівництва 5-тої , 6-тої та 7-мої секцій житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 40 -42 т.1), платіжних доручень від 22.01.2013 р. (а.с. 43 т.1), 26.12.2012 р. (а.с. 44 т.1), 22.10.2012 р. (а.с. 45 т. 1), 27.11.2012 р. (а.с. 46 т.1) від 04.03.2017 р. (а.с. 47 т.1), від 28.02.2013 р. (а.с. 48), довідки про участь у Фонді фінансування будівництва 5-тої , 6-тої та 7-мої секцій житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1, вбачається, що ОСОБА_1 повністю здійснила розрахунок за об?єкт інвестування (а.с. 49 т.1).

Відповідно до акту приймання -передачі від 06.03.2014 р. (а.с. 210 т.1) ОСОБА_1 прийняла у власність від ТОВ «Виробниче підприємство «Автопромсервіс» квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Із договору дарування Ѕ частки квартири від 19.11.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. (а.с. 51 т. 1 ) та договору дарування Ѕ частики квартири від 19.11.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. (а.с. 20 т. 1 ) вбачається, що ОСОБА_1 подарувала належну їй Ѕ частину квартири за адресою : АДРЕСА_3 своїй матері ОСОБА_5 , а ОСОБА_3 подарував належну йому Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 своїй матері ОСОБА_8 .

Із свідчень свідка ОСОБА_5 , даних у судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі, вирішили спільно придбати квартиру за адресою : АДРЕСА_3 шляхом укладення договору бронювання об?єкту нерухомості. Оскільки сторони працювали, однак їхнього доходу не вистачало на внесення коштів за квартиру, то ОСОБА_1 в інтересах сім?ї та зі згоди відповідача уклала із Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (переіменоване в АТ «УкрСиббанк») договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого їй було надано кредит у сумі 54000 доларів США. Отримані кошти вона внесла на оплату вартості вказаної квартири, яка в подальшому була оформлена на сторін.

З вимоги АТ «УкрСиббанк» від 18.05.2015 р. (а.с. 50 т.1) вбачається, що позичальник не погашає заборгованості за договором споживчого кредиту № 0 та станом на 30.04.2015 р. сума боргу становить 22988,55 доларів США.

Відповідно до договору факторингу № 2020/12-3 від 14.12.2020 р. та актів приймання-передачі документів АТ «УкрСиббанк» передало право вимоги за договором споживчого кредиту № 0 та договором поруки № 158791 ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт».

Суд критично оцінює пояснення ОСОБА_3 про те, що кошти були спрямовані на придбання облігацій, які не спрямовані на придбання житла, а надають їй право на отримання процентів за облігаціями, оскільки протилежне вбачається із договору про бронювання об?єкту нерухомості та договору купівлі-продажу цінних паперів № Д 07/02/380, відповідно до яких придбання облігацій є способом оплати вартості квартири.

Таким чином, відповідно до положень ч. 4 ст. 65 СК України суд приходить до висновку, що договір про надання споживчого кредиту № 0 від 19.11.2007 р. був укладений позивачкою та отримані за вказаним договором кошти були використані саме в інтересах сім?ї, а тому борг, який виник із вказаного договору, є спільним боргом колишнього подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Однак, суд приходить до висновку, що вимога позивачки про визнання за нею та ОСОБА_3 по 50 % боргових зобов`язань, які виникли з договору споживчого кредиту № 0 від 19.11.2007 р., що становить по 11494,275 доларів США, до задоволення не підлягає, оскільки відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї має солідарний характер, в той час, як відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, однак кредитор згоди на переведення частини боргу на відповідача ОСОБА_3 не надав, а також заперечив проти визначення точної суми боргу за сторонами у даній справі у розмірі, запропонованому позивачкою, оскільки така сума підлягає уточненню на дату повернення коштів.

Водночас, суд зазначає, що якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині, що узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 30 червня 2020 року справі № 638/18231/15-ц.

Таким чином, оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати в розмірі 704 грн. 51 коп.(із розрахунку (судовий збір - 840,80 грн. (а.с. 1 т. 1) +2791,50 грн. (а.с. 67 т.1) +вартість проведення судово-товарознавчої експертизи - 2615,04 грн. (а.с. 2а т. 2)) х11,28%).

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12-13, 81-82, 89, 264-265, 274-275, 279 ЦПК України, ст.ст. 60, 65, 70, 71 СК України , постановою Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд-

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя:

-визнати за ОСОБА_1 право власності на ліжко двоспальне вартістю 12000,00 грн., телевізор Hitachi вартістю 6500,00 грн., газову плиту Ariston Hotpoint вартістю 4000,00 грн., пральну машинку Zanussi вартістю 6500,00 грн., праску Bosh вартістю 1600,00 грн., прасувальну дошку вартістю 1500,00 грн., фен Philips вартістю 674,00 грн., вбудовану кухню вартістю 8000,00 грн., а всього на майно загальною вартістю 40774,00 грн.

-визнати за ОСОБА_3 право власності на мікрохвильову піч вартістю 1500,00 грн, стіл кухонний вартістю 1700,00 грн., телевізор Sony вартістю 8000,00 грн., вбудовану шафу-купе вартістю 11895,97 грн., кований вішак для прихожої вартістю 2000,00 грн., праску Haus Mark 347,15,00 грн., холодильник Атлант вартістю 8000,00 грн., фен вартістю 400,00 грн., ліжко коричневе дубове вартістю 8000,00 грн., а всього на майно загальною вартістю 41843,12 грн.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 534 (п`ятсот тридцять чотири) грн. 56 коп. компенсації за частину майна при його поділі.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) грн. 51 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до вимог п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

При цьому, у відповідності до вимог п.3 Прикінцевих положень ЦПК під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Іванюк І.Д.