Справа № 161/7532/20 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/370/21 Категорія: 18 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Бовчалюк З. А., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідача Сєтова М. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Освіта Плюс», третя особа Перший відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промінвестком», Товариства з обмеженою відповідальністю «Зарум», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дебольська Вікторія Володимирівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бадахов Юрій Назірович, про визнання договорів недійсними, за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ТзОВ «Освіта Плюс» звернулося в суд із зазначеними позовом.

Покликалось на ті обставини, що 08 квітня 2016 року постановою про відкриття виконавчого провадження №50739235 було розпочато примусове виконання рішення суду у справі №903/914/15 за позовом ТзОВ «Освіта Плюс» до ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» про стягнення з останнього за недійсним правочином 968326 грн та 19366 грн 52 коп. понесених судових витрат, а всього 987692 грн 52 коп.

Однак, після відкриття виконавчого провадження, відповідачем ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» було вчинено ряд дій, що перешкоджають виконанню вказаного рішення суду. Зокрема, 24 травня 2016 року між ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» та ТзОВ «Промінвестком» було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 2542,7 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дебольською В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 131.

Після чого, 02 червня 2016 року цей же об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 01, був переданий ТзОВ «Промінвестком» в іпотеку іпотекодержателю ОСОБА_4 за зобов`язаннями, що виникли між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно договору позики № 31/05-16 від 31 травня 2016 року. Договір іпотеки посвідчений 02 червня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за №166.

06 лютого 2018 року між ТзОВ «Промінвестком», ТзОВ «Зарум» та ОСОБА_4 було укладено тристоронній договір про відступлення права вимоги за вказаним вище договором іпотеки, згідно умов якого змінено іпотекодержателя з ОСОБА_4 на нового іпотекодержателя ТзОВ «Зарум».

24 травня 2016 року між ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» та ТзОВ «Промінвестком» було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення та підписано акт прийому-передачі приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дебольською В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 128.

Вказаний об`єкт нерухомості, нежитлове приміщення площею 645,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 01, 02 червня 2016 року був переданий ТзОВ «Промінвестком» в іпотеку іпотекодержателю ОСОБА_4 за борговими зобов`язаннями, що виникли між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно договору позики № 31/05-16 від 31 травня 2016 року. Договір іпотеки посвідчений 2 червня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за №164.

У подальшому 06 лютого 2018 року між ТзОВ «Промінвеском», ТзОВ «Зарум» та ОСОБА_4 було укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 02.06.2016 року, за якими замінено іпотекодержателя ОСОБА_4 на ТзОВ «Зарум» щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 нежитлове приміщення площею 645,5 кв.м.

Крім того позивач вказував, що рішеннями господарського суду Волинської області від 01 жовтня 2018 року та від 10 січня 2019 року, які набрали законної сили, договори купівлі-продажу, укладені між ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» та ТзОВ «Промінвестком» про продаж об`єктів нерухомості: нежитлових приміщень, площею 645,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ; та площею 2542,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , визнано недійсними, а відтак, договори іпотеки від 02 червня 2016 року, а також договори про відступлення права вимоги від 06 лютого 2018 року, вчинені без необхідного обсягу цивільної дієздатності у ТзОВ «Промінвестком» та без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами.

Враховуючи неведене та збільшивши позовні вимоги, ТзОВ «Освіта Плюс» просило суд визнати недійсними: договір позики №31/05-16 від 31 травня 2016 року на суму 100000000 грн., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; договір іпотеки, укладений між ТзОВ «Промінвестком» та ОСОБА_4 02 червня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дебольською В.В., реєстровий номер 166, щодо передачі в іпотеку об`єкта нерухомості нежитлового приміщення площею 2542,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01;

договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 02 червня 2016 року, укладений між ТзОВ «Промінвестком», ТзОВ «Зарум» та ОСОБА_4 06 лютого 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., реєстровий номер 267, щодо передачі новому іпотекодержателю прав вимоги первісного іпотекодержателя за договором іпотеки об`єкта нерухомості - нежитлового приміщення площею 2542,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01;

договір іпотеки, укладений між ТзОВ «Промінвестком» та ОСОБА_4 02 червня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дебольською В.В., реєстровий номер 164, щодо передачі в іпотеку об`єкта нерухомості нежитлового приміщення площею 645,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01;

договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 02 червня 2016 року, укладений між ТзОВ «Промінвестком», ТзОВ «Зарум» та ОСОБА_4 06 лютого 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., реєстровий номер 266, щодо передачі новому іпотекодержателю прав вимоги первісного іпотекодержателя за договором іпотеки об`єкта нерухомості - нежитлового приміщення площею 645,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01, та стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2020 року позов ТзОВ «Освіта Плюс» задоволено частково. Визнано недійсними договори:

іпотеки, укладений між ТзОВ «Промінвестком» та ОСОБА_4 02 червня 2016 року, щодо передачі в іпотеку об`єкта нерухомості нежитлового приміщення площею 2542,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01;

про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 02 червня 2016 року, укладений між ТзОВ «Промінвестком», ТзОВ «Зарум» та ОСОБА_4 06 лютого 2018 року, щодо передачі новому іпотекодержателю прав вимоги первісного іпотекодержателя за договором іпотеки об`єкта нерухомості - нежитлового приміщення площею 2542,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01;

іпотеки, укладений між ТзОВ «Промінвестком» та ОСОБА_4 02 червня 2016 року, щодо передачі в іпотеку об`єкта нерухомості нежитлового приміщення площею 645,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01;

про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 02 червня 2016 року, укладений між ТзОВ «Промінвестком», ТзОВ «Зарум» та ОСОБА_4 06 лютого 2018 року, щодо передачі новому іпотекодержателю прав вимоги первісного іпотекодержателя за договором іпотеки об`єкта нерухомості - нежитлового приміщення площею 645,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» вважаючи рішення суду незаконним і необгунтованим, подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, щодо територіальної підсудності справи, просив рішення скасувати, справу передати на розгляд суду за належною територіальною підсудністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що дана справа, з огляду на її суб`єктивний склад, підстави та предмет позову, підсудна Печерському районному суду міста Києва за місцезнаходженням відповідачів, про що представником відповідача було заявлено при розгляді справи судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 , вважаючи висновки суду правильними, а вимоги апеляційної скарги поданої ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» безпідставними, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Оскільки, рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині територіальної підсудності вказаної справи, то у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в межах доводів та вимог поданої відповідачем апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 23 травня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу на підставі рішення суду від 3 серпня 2012 року в справі 5004/725/12, було зареєстровано за ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» право власності на нежитлове приміщення, площею 2542,7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлове приміщення площею 645,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Господарського суду Волинської області від 16 листопада 2015 року в справі №903/914/15 за позовом ТзОВ «Освіта-Плюс» до ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили, з відповідача ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» на користь позивача було стягнуто 968326 грн.

На підставі наказу Господарського суду Волинської області від 4 квітня 2016 року №903/914/15-1 головним державним виконавцем Першого відділу ДВС Луцького МУЮ Радчук Л.О. 8 квітня 2016 року було відкрито виконавче провадження ВП №50739235 (а.с. 16 том 1).

23 травня 2016 року державним виконавцем Першого відділу ДВС Луцького МУЮ Радчук Л.О. було винесено постанову про арешт коштів та майна боржника ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» та оголошення заборони на відчуження майна.

24 травня 2016 року між ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» і ТзОВ «Промінвестком» було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення та акт прийому-передачі приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дебольською В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 131 (а.с. 17-20 том 1).

31 травня 2016 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 отримав у ОСОБА_4 безпроцентну позику в розмірі 100000000 грн. із строком повернення до 01 липня 2016 року (а.с. 235 том 1).

2 червня 2016 року, для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за вказаним договором позики, був укладений договір іпотеки між відповідачами ТзОВ «Промінвестком» та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дебольською В.В., реєстровий номер 166, про передачу ТзОВ «Промінвестком» в іпотеку об`єкта нерухомості нежитлового приміщення площею 2542,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01 (а.с. 232-234 том 1).

Також встановлено, що 01 листопада 2018 року рішенням Господарського суду Волинської області у справі №903/439/18, яке набрало законної сили, позов ТзОВ «Освіта Плюс» задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу від 24.05.2016 року нежитлового приміщення, загальною площею 2542,7 кв.м., реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №01, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений між ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» та ТзОВ «Промінвестком», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дебольською В.В. та зареєстрований в реєстрі за №131 (а.с. 26-63 том 1).

24 травня 2016 року між ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» та ТзОВ «Промінвестком» було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 645,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дебольською В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 128. Зазначена обставина встановлена рішенням Господарського суду Волинської області у справі №903/294/18 від 10 січня 2019 року (а.с. 165-177 том 1).

2 червня 2016 року між відповідачами ТзОВ «Промінвестком» та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дебольською В.В., реєстровий номер 164, щодо передачі в іпотеку об`єкта нерухомості нежитлового приміщення площею 645,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 01 для забезпечення зобов`язань ОСОБА_3 , що виникли на підставі договору позики № 31/05-16 від 31 травня 2016 року (а.с. 236-238 том 1).

06 лютого 2018 року між ТзОВ «Промінвеском», ТзОВ «Зарум» та ОСОБА_4 було укладено два договори про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 02.06.2016 року, за якими замінено іпотекодержателя ОСОБА_4 на ТзОВ «Зарум» щодо об`єктів нерухомості за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 (а.с. 228-229 том 1).

Рішенням Господарського суду Волинської області від 10 січня 2019 року у справі №903/294/18, яке набрало законної сили, позов ТзОВ «Освіта Плюс» задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу від 24.05.2016 року нежитлового приміщення, загальною площею 645,5 кв.м., реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №01, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який укладений між ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» та ТзОВ «Промінвестком», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дебольською В.В. та зареєстрований в реєстрі за №126 (а.с. 165-177 том 1).

Судовими рішеннями від 01 листопада 2018 року та від 10 січня 2019 року, встановлено, що договори купівлі-продажу від 24.05.2016 року №126, 131, укладені між ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» та ТзОВ «Промінвестком» про продаж нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення, загальною площею 645,5 кв.м., реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №01, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлового приміщення, загальною площею 2542,7 кв.м., реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №01, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за своїм змістом суперечать вимогам закону, оскільки, не спрямовані на реальне настання обумовлених ним правових наслідків та свідчать про умисел сторін правочину приховати справжні наміри учасників, а саме виведення нерухомості з власності відповідача ТзОВ «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» без отримання плати за це майно, з метою уникнути виконання останнім рішення суду у справі №903/914/15.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 30 ЦПК України визначено перелік позовів, які розглядаються за правилами виключної підсудності.

Так, за змістом частин першої та восьмої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20).

З аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правила виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18, від 12 травня 2021 року у справі № 753/13257/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що у даній справі, яка переглядається апеляційним судом, спірні правовідносини виникли між сторонами цього спору саме із приводу нерухомого майна нежитлових приміщень, що знаходяться в АДРЕСА_3 , загальною площею 2542,7 кв.м., а отже ця справа за правилами виключної підсудності територіально підсудна Луцькому міськрайонному суду Волинської області.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно визначився з територіальною підсудністю цієї справи, дотримавшись вимог частини першої статті 30 ЦПК України.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не впливають на законність постановленого ним рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення постановлене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, і підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись статтями 367-368, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді