Номер провадження: 22-ц/813/1388/21
Номер справи місцевого суду: 520/4201/18
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сіваченко Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «БГ Банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БГ БАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2018 року публічне акціонерне товариство «БГ Банк» (далі ПАТ «БГ Банк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 23 жовтня 2007 року між ВАТ «Універсальний банк розвитку та партнерства», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000 доларів США зі сплатою 14% річних, яка у подальшому збільшена до 16% річних, та з кінцевим поверненням кредиту до 22 жовтня 2013 року. На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору 08 квітня 2009 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, банк просив стягнути з нього та поручителя у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, яка станом на 01 березня 2018 року складала 25 500 доларів США.

Процесуальний рух справи.

у суді першої інстанції:

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року у задоволенні позову ПАТ «БГ Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, однак така не підлягає до стягненню, оскільки позивач звернувся до суду із позовом поза межами позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

у суді апеляційної інстанції:

Постановою Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «БГ Банк» залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв`язку із пропуском банком позовної давності. При цьому суд апеляційної інстанції вказав, що строк виконання основного зобов`язання настав 22 жовтня

2013 року, однак 07 квітня 2014 року позичальник здійснила платіж щодо погашення заборгованості, що свідчить про переривання позовної давності, а тому перебіг позовної давності почався саме з 07 квітня 2014 року та сплив 07 квітня 2017 року, однак із цим позовом банк звернувся лише 02 квітня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

у суді касаційної інстанції:

Постановою Верховного Суду від 29 липня 2020 року постанову Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, касаційний суд зазначив, що суд апеляційної інстанції на вимоги закону щодо сповіщення сторін уваги не звернув, розглянувши 27 червня 2019 року справу за відсутності представника ПАТ «БГ Банк» щодо якого відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки позивача у судове засідання не з`ясував, чим порушив його конституційне право на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливості надати суду докази та навести міркування з приводу позовної заяви та апеляційної скарги, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Сповіщення сторін.

У судове засідання, призначене на 26 травня 2021 року, представник ТОВ «Мані Флоу», яке є правонаступником ТОВ «БГ Банк» у справі не з`явився, ТОВ «Мані Флоу» були належним чином сповіщено про дату, час та місце слухання справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 2, а.с. 63).

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони позивача.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ПАТ «БГ Банк» є правонаступником усіх прав і обов`язків ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства». Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від №305 2018 року, щодо ПАТ «БГ Банк» здійснюється процедура ліквідації по 26.02.2019 року включно (т. 1, а.с. 67).

23 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» (надалі - банк) та ОСОБА_1 (надалі позичальник) укладено кредитний договір № ШЮІ-СП-231007-1 (надалі кредитний договір) (т. 1, а.с. 28- 40).

Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору банком надано кредит позичальнику в іноземній валюті на суму 50 000,00 доларів США, із щомісячною сплатою 14% річних за користування кредитом.

Вказана сума кредиту була отримана позичальником, про що свідчить заява про надання кредиту від 23.10.2007 року (т. 1, а.с. 35) та дані щодо руху коштів по рахунку позичальника, які відображені у виписках по особовому рахунку позичальника (т.1, а.с. 12- 27).

Пунктом 1.3. кредитного договору встановлено строк повернення кредиту 22.10.2013р. або строк, встановлений у відповідності з пунктом 2.7, 2.8 кредитного договору.

В свою чергу, згідно з пунктом 2.8 кредитного договору, сторони домовились, згідно статей 212, 1050, 1052 Цивільного кодексу України, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що зобов`язання позичальника повернути банку кредит, раніше календарної дати, визначеної п.1.3 цього договору, виникає у позичальника в разі настання наступних обставин: пункт 2.8.1 несплати або часткової несплати позичальником в передбачений кредитним договором строк суми відсотків та/або суми/частини суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті позичальником в строк сум штрафних санкцій; та/ або перевищення сумою заборгованості по кредитному договору суми кредиту більше як на десять відсотків; та/або несплати позичальником більше одного обов`язкового платежу, який перевищує п`ять відсотків суми кредиту; при цьому строком погашення кредиту є 30 (тридцятий) календарний день за останнім днем строку, в який позичальник повинен був виконати зазначені в цьому пункті договору зобов`язання.

Між банком та позичальником було неодноразово погоджено реструктуризацію боргу (Договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору №№3, 7, 8, 9) та перенесено терміни погашення відповідного кредиту та змінено процентну ставку (Договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору №1) (т. 1, а.с. 41-58).

З метою забезпечення належного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 08.04.2009 року між банком та ОСОБА_2 (надалі поручитель) укладено договір поруки №ШЮІ-СП-231007-1 (надалі договір поруки), відповідно до якого поручитель зобов`язаний відповідати солідарно з позичальником (боржником) перед банком за належне виконання кредитного договору (а.с. 59).

Пунктом 4.2 договору поруки встановлено, що відповідальність поручителя настає в момент настання строку виконання повністю або частково зобов`язань, забезпечених цим договором, якщо вони на цей момент не будуть виконані позичальником належним чином.

Пунктом 4.4 договору поруки визначає зобов`язання поручителя виконати обов`язок боржника в строк не пізніше 5 банківських днів з моменту отримання вимоги банка.

28 листопада 2017 року позивач листом №15/630 звернувся до відповідачів з вимогою про усунення порушень. У вказаній вимозі позивач вимагав від відповідачів у семиденний строк погасити заборгованість перед банком у розмірі 25 500 доларів США (суму заборгованості за кредитом). Дану вимогу було направлено відповідачам 28.11.2017 року, про що свідчать відповідні фіскальні чеки (т.1, а.с. 60-63).

На підставі аналізу кредитного договору та Договорів про внесення змін і доповнень до нього, судом встановлено, що строк повернення позичальником кредиту банку визначений 22.10.2013 року, вказаний строк сторонами кредитного договору не змінювався.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком та випискам по особовим рахункам, судом встановлено, що станом на дату повернення кредиту останній платіж за кредитним договором щодо погашення кредиту відповідачем 1 здійснений 07.04.2014 року у сумі 1000 доларів США (виписка по особовому рахунку а.с.26-27), останній платіж щодо погашення процентів за кредитом відповідачем 1 здійснений 18.11.2013 року у сумі 262,87 доларів США (виписка по особовому рахунку а.с. 28).

Таким чином, станом на момент звернення позивача із даним позовом до суду, заборгованість за кредитним договором становить 25500 доларів США, яка є сумою заборгованістю за кредитом.

У відзиві на позов щодо вимог відносно ОСОБА_1 зроблено заяву про застосування до них позовної давності.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини.

Норми права, у сфері спірних правовідносин передбачають наступне правове регулювання.

Частиною 5 статті 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Загальні положення про кредитний договір визначені параграфом 2 глави 71 Цивільного кодексу України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 Цивільного кодексу України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (стаття 553 Цивільного кодексу України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (стаття 554 Цивільного кодексу України).

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом (частина 4 стаття 559 Цивільного кодексу України).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (стаття 261 Цивільного кодексу України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 Цивільного кодексу України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 Цивільного кодексу України).

На підставі встановлених фактичних обставин справи, проаналізувавши норми права, які регулюють сферу спірних правовідносин, суд дійшов наступного висновку.

Станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом, ОСОБА_1 мала заборгованість перед позивачем за кредитним договором у розмірі 25 500,00 доларів США (заборгованість за кредитом).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що строк повернення суми кредиту настав 22 жовтня 2013 року. З цієї дати почав перебіг строк позовної давності для позивача щодо стягнення існуючої на вказану дату заборгованості шляхом звернення до суду із відповідною вимогою.

07 квітня 2014 року ОСОБА_1 здійснено платіж щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Вказаний платіж є дією з боку ОСОБА_1 , яка свідчить про визнання існуючої заборгованості і є, за висновком суду, способом перериванням перебігу позовної давності.

Таким чином, строк позовної давності щодо позовних вимог по справі почав перебіг з початку, а саме: з 07 квітня 2014 року. Враховуючи трирічний строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом, строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом сплив 07 квітня 2017 року.

ОСОБА_1 у відзиві зробила заяву про застосування позовної давності до вимог позивача.

Враховуючи обґрунтованість вимог позивача, сплив строку позовної давності за вимогами позивача та наявність заяви ОСОБА_1 щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд дійшов до правильного висновку про відмову у позову у зв`язку із задоволенням даної заяви ОСОБА_1 .

Відносно вимог позивача щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наступне.

Так, згідно пункту 4.2 договору поруки, відповідальність відповідача 2 перед позивачем настала з 22.10.2013 року і була припинена через шість місяців з цієї дати, тобто 22 квітня 2014 року, оскільки договором поруки не встановлено строку поруки. У вказаний період позивач не звернувся до ОСОБА_2 із відповідною вимогою про сплату суми заборгованості. Вимога позивача до ОСОБА_2 датована 28 листопада 2017 року, тобто за межами строку існування зобов`язання ОСОБА_2 перед позивачем.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність зобов`язання по поверненню суми заборгованості за кредитним договором у ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позовна заява подана у межах строку позовної давності, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки вказані доводи не відповідають матеріалам справи, встановленим обставинам, так як судом було встановлено, що перебіг строку позовної давності був перерваний, оскільки у квітні 2014 року відповідачем ОСОБА_1 був здійснений платіж щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Строк давності який почався з дня здійснення платежу, а саме з 07 квітня 2014 року, а позивач звернувся до суду з позовом 02 квітня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «БГ Банк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 червня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк