Єдиний унікальний номер: 223/243/21
Провадження номер: 2/223/192/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 року місто Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі:

судді Луньової О.Г.

секретар Буцька С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 26.09.1983 року перебував в трудових відносинах з відповідачем. 30.10.2020 року його звільнено внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Має загальний стаж роботи 36 років 11 місяців, з яких 34 роки 10 місяців відпрацював в умовах впливу шкідливих факторів у відповідача. 19.02.1992 року позивач при виконанні трудових обов`язків отримав виробничу травму, про що були складені акти форми Н-1 та форми Н-5. Висновком МСЕК 26.12.2013 року йому вперше було встановлено 20 % стійкої втрати професійної працездатності безстроково. Медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії № 45/1223 від 28.12.2020 року відносно позивача вперше встановлено захворювання професійного характеру: хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі загострення, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (один-два). Позивачу протипоказана робота в умовах впливу пилу, дії токсичних та подразнюючих газів, несприятливого мікроклімату. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.01.2021 року відносно позивача встановлений висновок про наявність шкідливих умов та характеру праці: за важкістю праці до другого класу; за концентрацією пилу до третього клас третього ступеню; за рівнем шуму до другого класу; за параметрами мікроклімату до другого класу. Висновком МСЕК від 27.01.2021 року позивачу була встановлена стійка втрата професійної працездатності на 60 % безстроково, з яких внаслідок хронічного професійного захворювання первинно на 40%, по трудовому каліцтву повторно на 20 %. Позивачу встановлена третя група інвалідності безстроково. Він проходив стаціонарне лікування в Клініці профзахворювань м. Київ, КНП «ЛПУ ЦМЛ Вугледарської міської ради». Факт отримання професійного захворювання знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку з виконанням ним трудових обов`язків. Внаслідок втрати професійної працездатності у позивача наявна моральна шкода, оскільки він відчуває фізичні та моральні страждання, що порушує його нормальні життєві та соціальні зв`язки. Стан його здоров`я постійно погіршується, порушується нормальний життєвий ритм. Позивач за станом здоров`я не має можливості працевлаштуватися за спеціальністю та продовжити працювати на підприємстві вугільної промисловості, що спричинило порушення його життєвих зв`язків та вимагає додаткових зусиль для організації життя та лікування. Позивач просив суд стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на його користь моральну шкоду в сумі 80000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив прийняти рішення відповідно до норм діючого законодавства та розглянути справу за відсутності представника відповідача. Крім того, у відзиві зазначив, що розмір моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу заподіяних моральних і фізичних страждань, характеру та тривалості страждань, тяжкості завданої травми, наслідків ушкоджень, істотних вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках позивача. На даний час підприємство знаходиться в тяжкому фінансовому стані, не має можливості своєчасно сплачувати заробітну плату. Введення простою з грудня 2019 року різко погіршило фінансовий стан підприємства. Стягнення пред`явленої суми моральної шкоди призведе до ще гіршого стану підприємства.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з відповідачем Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» з 30.01.1987 року. Позивача звільнено 30.10.2020 року з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» наказом № 190-к від 02.11.2020 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, за п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копіє трудової книжки позивача НОМЕР_1 (а.с.5-8).

Під час виконання наряду 19.02.1992 року з позивачем ОСОБА_1 стався нещасний випадок, йому придавило гомілку лівої ноги, про що було складено акт № 90/1992 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, затверджений 28.11.2013 року (а.с.9). За результатами нещасного випадку з ОСОБА_1 було складено акт проведення розслідування нещасного випадку від 27.11.2013 року, відповідно до якого внаслідок нещасного випадку, який стався 19.02.1992 року, ОСОБА_1 отримав забій н/з лівої гомілки (а.с.10).

Крім того, при виконанні своїх трудових обов`язків в підземних умовах позивач отримав професійне захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі загострення, прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (один-два), що підтверджується копією медичного висновку ЦЛЕК про наявність хронічного професійного характеру захворювання № 45/1223 від 28.12.2020 року та копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1176 від 31.10.2020 року (а.с.15, 18).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.01.2021 року професійне захворювання позивача виникло в зв`язку з: важкістю праці другого класу; концентрацією пилу в повітрі робочої зони третього класу третього ступеню; рівнем шуму другого класу; параметрами мікроклімату другого класу; недосконалістю технологічного процесу (а.с.11-14).

Висновком Медико-соціальної експертної комісії від 26.12.2013 року позивачу ОСОБА_1 вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок виробничої травми 19.02.1992 року на 20 %, з 26.12.2013 року, безстроково, рекомендовано медикаментозне лікування за наслідками виробничої травми (а.с.16, 38).

Висновком Медико-соціальної експертної комісії від 27.01.2021 року позивачу ОСОБА_1 вперше-повторно була встановлена стійка втрата професійної працездатності за сукупністю на 60 %, з 25.01.2021 року та безстроково: внаслідок хронічного професійного захворювання вперше на 40 %, внаслідок виробничої травми 19.02.1992 року повторно на 20 %, та його визнано інвалідом ІІІ групи. Позивачу рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування (а.с.17, 37).

Відповідно до вимог ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 1 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Пунктом 13 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України № 1-9 рп/2004 від 27.01.2004 року, відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійного захворювання пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди відповідачем, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України.

Відповідач не заперечує той факт, що позивач ОСОБА_1 під час роботи на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» отримав виробничу травму та професійне захворювання, внаслідок чого йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності безстроково за сукупністю на 60 %.

Частина 1 ст. 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди.

Суд, враховуючи вимоги розумності та справедливості завданої моральної шкоди, постійний характер негативних наслідків, глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, значну ступінь втрати професійної працездатності, обмеження життєдіяльності, порушення та зміну звичайного укладу життя і особистих зв`язків, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь позивача ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди 30000 грн., що буде цілком еквівалентним завданим позивачу моральним стражданням.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 гривень.

Керуючись ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст. 12, 13, 76, 77, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Пролетарський Советського району Донецької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , в порядку відшкодування моральної шкоди, одноразово, 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області О.Г. Луньова