Справа № 344/4359/20
Провадження № 22-ц/4808/132/21
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Пацаган В.В.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Боднарук С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування нерухомого майна: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 30 жовтня 2020 року, постановлену в складі судді Пастернак І. А. у м.Івано-Франківську,

ВСТАНОВИВ:

У березня 2020 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про витребування нерухомого майна: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що нею у 2012 році набуто квартиру АДРЕСА_2 . 05 грудня 2012 року ОКП Івано-Франківське ОБТІ виготовлено технічний паспорт та виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 18 грудня 2012 року видано свідоцтво про право власності. Щодо даної квартири існував спір та на підставі рішення суду від 14 грудня 2015 року ОСОБА_3 зареєструвала права власності на цю квартиру. Пізніше ОСОБА_3 вказану квартиру продала ОСОБА_4 та остання продала відповідачці ОСОБА_1 . Проте, рішенням Верховного суду від 23 жовтня 2019 року підтверджено правомірність набутою нею квартири та висилено ОСОБА_3 , ОСОБА_5 з вказаної квартири. Просила витребувати від ОСОБА_1 на її користь нерухоме майно квартиру АДРЕСА_3 реєстраційний номер 01.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 30 жовтня 2020 року клопотання представника відповідача ОСОБА_6 задоволено. Зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування нерухомого майна, а саме : квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , стягнення судових витрат, до завершення Верховним судом розгляду справи № 344/15764/15-ц за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи підприємця ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Апелянт вказує, що рішенням Івано-Франківського апеляційного суду від 06 березня 2020 року скасовано рішення Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2015 року, на підставі якого ОСОБА_3 безпідставно набула квартиру АДРЕСА_3 . Знаючи про наявність спору щодо квартири, ОСОБА_3 оформила за собою право власності на підставі судових рішень від 12 грудня 2015 року та 16 січня 2016 року. Пізніше продала вказану квартиру ОСОБА_4 , остання в свою чергу на підставі договору купівлі-продажу від 04 січня 2018 року продала квартиру ОСОБА_1 . Таким чином, безпідставно задоволено клопотання про зупинення провадження, оскільки позовні вимоги, які були предметом розгляду справи №344/15764/15- ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 вже були розглянуті в рамках іншого провадження, в якому в задоволенні позовних вимог їй відмовлено.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Боднарук С.І. підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що прийняте рішення у цивільній справі 344/15764/15-ц за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи підприємця ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно, яке знаходиться не перегляді Верховного Суду, матиме значення для вирішення справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування нерухомого майна, а саме : квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Висновок суду є передчасним і погодитись з ним не можна.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що у березні 2020 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про витребування нерухомого майна: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

16 вересня 2020 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 подала до суду клопотання про зупинення провадження у справі до завершення Верховним Судом розгляду справи № 344/15764/15-ц за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи підприємця ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Положеннями частини першої статті 251 ЦПК України передбачено ряд підстав для зупинення провадження, який є вичерпним.

Так, пунктом 6 частини першої вищевказаної норми права передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

За пунктом 5 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 4 пункту 33 своєї постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 зазначив, що, визначаючи наявність передбачених цивільним процесуальним законодавством підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 1957цс16, визнаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування нерухомого майна: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дозволяють у повній мірі встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Підставою для зупинення провадження у цій справі став факт розгляду Верховним Судом цивільної справи 344/15764/15-ц за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи підприємця ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно.

Проте, судом першої інстанції у порушення вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за позовом ОСОБА_3 виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими ОСОБА_2 обґрунтовувала свої вимоги, та можливість встановлення підстав для витребування від ОСОБА_1 на її користь нерухоме майно квартиру АДРЕСА_3 .

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на справедливий суд та розумні строки розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення статті 210, пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, формально розглянув клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 про зупинення провадження у справі, оскільки таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За таких обставинах суд першої дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у цій справі до розгляду Верховним Судом цивільної справи 344/15764/15-ц за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи підприємця ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За змістом п.п.1,3,4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставнин, оскаржувана ухвала не відповідає вимогам зазначеного закону, тому підлягає скасуванню з направлення справи суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 30 жовтня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст складено 27 січня 2021 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський