Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 травня 2021 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

Головуючого судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі: Рекуненко І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Територіальна громада в особі Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області (місцезнаходження: вул.Шкільна буд.24 смт.Степногірськ Василівського району Запорізької області, ) про усунення перешкод у користуванні власністю і визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

29 грудня 2020 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , пред`явлена представником позивачів адвокатом Луценко С.М., яка в подальшому була уточнена в редакції від 21.01.2021 року (а.с.27-28), до відповідача ОСОБА_3 , за участі третьої особи: Територіальна громада в особі Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області, про усунення перешкод у користуванні власністю і визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначають, що на праві приватної спільної часткової власності позивачам належить квартира АДРЕСА_2 . Місце реєстрації відповідачки ОСОБА_3 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

В позовній заяві зазначено, що відповідачка ОСОБА_3 була невісткою позивачів, однак не проживає у належній позивачам на праві власності квартирі без поважних причин з 2018 року, місце перебування відповідачки їм невідоме, на день подачі позовної заяви відповідачка понад 2 років без поважних причин не проживає у вищевказаній квартирі, комунальних послуг не сплачує, житлове приміщення не утримує в належному стані, своїх обов`язків за договором найму житлового приміщення не виконує.

Позивачі вказують, що на даний час реєстрація відповідача у приватній власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а саме в квартирі АДРЕСА_2 , не дає можливості оформити субсидію, і тому позивачі змушені звернутися до суду щодо захисту порушених прав.

В позовній заяві на обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачі вказують, що відповідачка обрала для свого проживання інше місце, про що свідчить її відсутність в житловому приміщенні, що належить позивачам на праві приватної власності з 2004 року, вона без поважних причин відсутня у житловому приміщенні на протязі тривалого часу, комунальні послуги не сплачує, своїх обов`язків за договором найму житлового приміщення не виконує, не слідкує за ним, добровільно зняти з реєстрації місце свого проживання не бажає, у зв`язку з тим, що власник житла повинен сплачувати зайві кошти на оплату комунальних послуг за особу, що фактично не проживає, реєстрація місця проживання відповідачки істотно впливає на право позивачів оформити субсидію, та обмежує право володіння і розпоряджання своїм майном, позивачі вказують, що мають право для захисту свого права власності звернутися до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Виходячи з вищенаведеного позивачі просять усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування квартирою АДРЕСА_2 .

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 11 січня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (а.с.22).

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду подано заяву представником позивачів, в якій просить розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити їх в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.34).

В судове засідання відповідачка ОСОБА_3 повторно з`явилася, про день, час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (перебування), що підтверджується поштовим конвертом що повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання» (а.с.29,33,39), також належне сповіщення відповідачки здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду, відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України (а.с.32,36,40). Проте, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачкою суду не надано, відзиву на позов та заперечень проти позовних вимог суду нею не представлено.

Представник третьої особи територіальної громади Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду подав заяву, в якій просить розглянути справу за відсутністю їх представника, проти позовних вимог не заперечують (а.с.31).

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивачів, суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 грудня 2008 року (а.с.8), та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21385719, зареєстрованим 23.12.2008 року Районним комунальним підприємством Василівське РБТІ за реєстраційним номером об`єкта нерухомості № 25918483 (а.с.9), квартира АДРЕСА_2 , належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , в рівних частках (по 1/3 частині за кожним) та копії вказаних документів є в матеріалах справи (а.с. 8,9).

Також даний факт підтверджується копією технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , відповідно до якого ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , частка права власності кожного становить 1/3 частина квартири, та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.10-11).

Відповідно до договору №118 про надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій від 18.03.2009 року, вказаний договір був укладений з власниками квартири АДРЕСА_2 , а саме з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.12-13).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Дніпровським районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області був здійснений актовий запис № 310, та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.25).

Відповідно до довідки за № 1200/06 від 14.08.2020 року, виданої Степногірською селищною радою Василівського району Запорізької області, вбачається, що за адресою: квартира АДРЕСА_2 , зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.6).

Відповідно до Акту про реєстрацію за адресою: квартира АДРЕСА_2 від 04.02.2020 року, комісія в складі: депутата селищної ради ОСОБА_6 , та сусідів даного будинку квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_7 , та квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_8 , зазначено, що ОСОБА_3 за вказаною адресою на протязі тривалого часу, з 2018 року не проживає та мешкає за межами України, та копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно до Акту про реєстрацію за адресою: квартира АДРЕСА_2 від 14.08.2020 року, комісія в складі: депутата селищної ради ОСОБА_6 , та сусідів даного будинку квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_7 , та квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_8 , зазначено, що ОСОБА_3 за вказаною адресою на протязі тривалого часу, з 2018 року не проживає та мешкає за межами України, та копія якого міститься в матеріалах справи.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Права власника житлового будинку визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України).

Таким чином, при розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, мають встановлюватися наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад встановлені строки, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно роз`яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо).

Статтею 321 ЦК України визначено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадку і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житлового приміщення може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами якого вони є; із припиненням права власності втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Таку правову позицію висловив ВСУ у Постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вказана норма визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

З порівняльного аналізу ст.ст.383,391 ЦК України та стст.64,150,156 ЖК України слід дійти висновку, що положення ст.ст.383,391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок ,квартиру, тощо, від будь-яких осіб, у тому числі, які і не були членами його сім`ї, а положення стст.64,150,156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Пункт 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 07.02.2014 року „Про судову практику про захист прав власності та інших речових прав" передбачено, що власник жила має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності нерухомим майном, а саме: квартирою АДРЕСА_2 , шляхом визнання відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 грудня 2008 року, з тих підстав, що відповідач по справі ОСОБА_3 у спірному житловому приміщенні тривалий час (понад 2 роки) і по теперішній час не проживає, що вбачається з Актів непроживання від 04.02.2020 року та від 14.08.2020 року. Крім того, на теперішній час позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не можуть у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, оскільки у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідачка ОСОБА_3 не бажає.Будь-яких підстав для збереження за відповідачкою вказаного вище житлового приміщення судом не встановлено та відповідачем в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено. Тому перешкоди, які чиняться позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідачкою по справі ОСОБА_3 у володінні належним позивачам на праві приватної власності квартирою, мають бути усунені в судовому порядку шляхом визнання відповідачки ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Керуючись ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.317,319,386,391,405 Цивільного Кодексу України, ст.ст.71,107,156,163 Житлового кодексу України, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст.ст.9, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Територіальна громада в особі Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області про усунення перешкод у користуванні власністю і визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на праві приватної власності нерухомим майном, а саме: квартирою АДРЕСА_2 .

Визнати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто Василівським районним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО