Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1232/20

27 січня 2021 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.

з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 07.07.2011 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час перебування в шлюбі у них народилося троє дітей, які в даний час є неповнолітніми. Оскільки вони припинили спільне проживання, діти проживають разом з нею. За час перебування у шлюбі вони збудували житловий будинок на земельній ділянці на АДРЕСА_1 . Рішенням Богородчанського районного суду від 21.12.2020 року їхній шлюб розірвано. Оскільки в добровільному порядку вирішити питання поділу майна відповідач відмовлявся, вона змушена звертатися в суд з таким позовом. Зважаючи на те, що з нею залишилися проживати троє неповнолітніх дітей, вважає, що її частку у спільному майні слід збільшити та визнати за нею право власності на 2/3 частки спірного житлового будинку та земельної ділянки.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з викладених у заяві підстав, просять позов задовольнити повністю. Також позивачка висловила свою позицію, що у разі визнання відповідачем позову вона погоджується понести судові витрати у справі.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Зазначив, що враховуючи те, що з позивачкою залишаються проживати троє неповнолітніх дітей, він не заперечує щодо збільшення частки позивачки у їхній спільній власності та визнання за нею 2/3, а за ним 1/3 частки спільного майна.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що з 07.07.2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали на підставі рішення Богородчанського районного суду від 21.12.2020 року. За час перебування у шлюбі позивачка та відповідач побудували житловий будинок на земельній ділянці на АДРЕСА_1 , право власності на які відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.6-8) зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до висновку оцінювача про вартість майна вартість згаданого житлового будинку становить 607020 грн., а земельної ділянки - 168600 грн.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 цього кодексу визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні положення Цивільного кодексу зазначенні також і в Сімейному кодексі.

Відповідно до ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно з вимогами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач позов визнав, а підстав для відмови у визнанні відповідачем позову не встановлено, то суд вважає, що позов слід задовольнити.

Таким чином, за позивачкою слід визнати право власності на 2/3, а за відповідачем - на 1/3 частки житлового будинку та земельної ділянки на АДРЕСА_1 .

Статтею 3 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, справляється судовий збір.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В судовому засіданні сторони погодили, що всі судові витрати у справі слід покласти на позивачку.

Судом встановлено, що під час подання позовної заяви до суду позивачкою сплачено 840,80 грн. судового збору. В ході судового розгляду позивачкою доплачено 4331 грн. судового збору. Відповідно до висновку оцінювача про вартість об`єкта, вартість спірного житлового будинку становить 607020 грн., а вартість земельної ділянки становить 168600 грн., а загалом вартість спірного майна становить 775620 грн. Таким чином сума судового збору, яка підлягає до сплати становить 7756,20 грн.

Оскільки позивачкою сплачено тільки 5171,80 грн., то з неї на користь держави слід стягнути 2584,40 грн. судового збору.

На підставі викладеного, ст.ст.368, 372 ЦК України, ст.70 СК України, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 2/3 житлового будинку та земельної ділянки на АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/3 житлового будинку та земельної ділянки на АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 2584,40 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий О. А. Шишко