ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/33/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Сташків Б. І.,

з участю секретаря - Боднар Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/17808/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Універсал Банк", приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Салій Ганни Ярославівни, Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання Договору іпотеки від 07.02.2007 року, Додаткового договору від 29.02.2008 року та Договору про внесення змін та доповнень від 14.12.2011 року недійсними та зобов`язання вчинити дії, ухваленого суддею Братасюком В.М., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ "Універсал Банк", приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Салій Ганни Ярославівни, реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції в Тернопільській області про визнання недійсними Договору іпотеки від 07.02.2007 року, Додаткового договору від 29.02.2008 року, Договору про внесення змін та доповнень від 14.12.2011 року та зобов`язання вчинити дії та з клопотанням про поновлення строку позовної давності.

Під час розгляду справи, 19.06.2018 року ухвалою суду залучено до участі в справі співвідповідачем Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради замість реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції в Тернопільській області.

В обгрунтування вимог позивачка посилалась на те, що 07.02.2007 року між ВАТ "Банк Універсальний" та нею було укладено договір іпотеки майнових прав на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , на забезпечення виконання кредитного договору ОСОБА_3 на суму 35000 доларів США .

29 лютого 2008 року між сторонами укладено Додатковий договір до вищевказаного договору іпотеки, яким замінено предмет іпотеки з майнових прав на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

14 грудня 2011 року договір іпотеки викладено в новій редакції у формі договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 07.02.3007 року

Вказаний договір іпотеки позивачка вважає недійсним, оскільки згідно з чинним законодавством на день укладення договору, майнові права на нерухомість не були предметом іпотеки, відповідно не можуть породжувати правові наслідки. Додатковий договір є невід`ємною частиною договору іпотеки, тому всі укладені додаткові угоди як не самостійні договори є недійсними.

25.09.2017 року після скасування Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, позивачка доповнила доводи позовної заяви посиланням на порушення прав її неповнолітньої доньки, яка з дня її народження, ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у спірній квартирі, яка є її єдиним житлом (а.с. 89, 90 т.2).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Тернопільського міськрайонного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції неправильно витлумачив норми матеріального права, які застосовуються до спірних правовідносин, суд безпідставно застосував Закон України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" та не врахував судової практики Верховного Суду України за 2013-2015 року з розгляду вказаної категорії справ.

Суд дійшов необґрунтованого висновку щодо дійсності додаткової угоди від 14.12.2011 року та не звернув увагу, що угоду укладено без згоди органу опіки та піклування, оскільки квартира АДРЕСА_2 була єдиним місцем проживання її малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 січня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 липня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Скасовуючи постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 липня 2019 року Верховний Суд вказував, що апеляційний суд не повідомив ОСОБА_1 про розгляд справи відповідно до норм ст.128-130 ЦПК України, оскільки матеріали справи містять три адреси місця її перебування, зазначені позивачкою, а саме - АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 , однак апеляційний суд не направив ОСОБА_1 судову повістку про розгляд справи на всі вказані нею адреси, обмежившись направленням повідомлення на її електронну адресу, котра не була сповіщена суду в офіційному порядку.

01.10.2020 року ухвалою Тернопільського апеляційного суду відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 надано строк для подачі відзивів.

Відзивів на апеляційну скаргу у справі не подано.

03.11.2020 року ухвалою Тернопільського апеляційного суду справа призначена до судового розгляду на 18 листопада 2020 року.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду шляхом надсилання судових повісток з повідомленням про вручення, окрім того, секретарем судового засідання було здійснено повідомлення на номер мобільного телефону, який належить ОСОБА_1 про розгляд цивільної справи.

17 листопада 2020 року представник АТ "Універсал Банк" Лавринович В.М. на електронну адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без участі представника банку, повідомивши офіційну електронну адресу банку для листування.

У судове засідання апеляційного суду 18 листопада 2020 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 2 грудня 2020 року.

Про судове засідання апеляційного суду на 2 грудня 2020 року учасники справи були повідомлені судом: шляхом надсилання судової повістки АТ "Універсал Банк" на офіційну електронну адресу, а інші учасники справи - шляхом надсилання судових повісток з повідомленням про вручення. Як вбачається з матеріалів справи, три судові повістки на адреси, зазначені ОСОБА_1 як в апеляційній скарзі, так і в інших заявах до суду, тобто по всіх відомих суду останніх адресах - а саме: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 були повернуті суду як невручені із відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою" на кожній (т.3 а.с.113-121). Окрім того, учасники справи, у тому числі приватний нотаріус Салій Г.Я., ОСОБА_2 , ОСОБА_1 були повідомлені судом про судове засідання шляхом оголошення на веб-порталі судової влади України. (т.3 а.с.109-111)

02.12.2020 року ОСОБА_1 подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою сина - підтверджено медичною довідкою наявність у дитини ГРВІ, у зв`язку з чим 02.12.2020 року ухвалою Тернопільського апеляційного суду справа відкладена на 14 грудня 2020 року.

Про судове засідання апеляційного суду на 14 грудня 2020 року учасники справи були повідомлені судом : АТ "Універсал Банк" - шляхом надсилання судової повістки на офіційну електронну адресу, інші учасники справи - шляхом надсилання судових повісток з повідомленням про вручення. Як вбачається з матеріалів справи, три судові повістки на адреси, зазначені ОСОБА_1 як в апеляційній скарзі, так і в інших заявах до суду, а саме: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 - були повернуті суду як невручені із відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою" (т.3 а.с.134-142). Окрім того, учасники справи - ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , у тому числі ОСОБА_1 були повідомлені судом про судове засідання шляхом оголошення на веб-порталі судової влади України. (т.3 а.с.131-133)

11 грудня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою сина - підтверджено медичною довідкою наявність у дитини ГРВІ, у зв`язку з чим 14.12.2020 року відкладено розгляд справи на 28.12.2020 року .

Про судове засідання апеляційного суду на 28 грудня 2020 року учасники справи були повідомлені судом : ПАТ "Універсал Банк" - шляхом надсилання судової повістки на офіційну електронну адресу, ОСОБА_1 , приватний нотаріус Салій Г.Я. та ОСОБА_2 були повідомлені судом про судове засідання шляхом оголошення на веб-порталі судової влади України. (т.3 а.с.153-155). Окрім того, секретарем судового засідання було здійснено повідомлення на номер мобільного телефону, який належить ОСОБА_1 про розгляд цивільної справи 28 грудня 2020 року . ( т.3 а.с.156 )

28.12.2020 року ОСОБА_1 надіслала суду заяву про відкладення розгляду справи, призначеної на 28.12.2020 року у зв`язку із хворобою сина, ( з довідки лікаря вбачалось, що у дитини ГРВІ т.ринофарингіт) а також, що нею запланований візит із дитиною до лікаря сурдолога на час розгляду справи, у зв`язку з чим ухвалою Тернопільського апеляційного суду відкладено розгляд справи на більш тривалий термін до 26 січня 2021 року з урахуванням тих обставин, щоб надати можливість позивачці з`явитися до суду для розгляду справи за її апеляційною скаргою після виздоровлення сина, який хворіє тривалий час.

Окрім того, позивачка просила продовжити строк апеляційного розгляду її скарги. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 26 січня 2021 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.372 ч.2 ЦПК України.

Про судове засідання апеляційного суду на 26 січня 2021 року ПАТ "Універсал Банк" був повідомлений судом шляхом надсилання судової повістки на офіційну електронну адресу, приватний нотаріус Салій Г.Я., ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були повідомлені про судове засідання шляхом оголошення на веб-порталі судової влади України. (т.3 а.с.170-175). ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд справи шляхом надсилання судових повісток з повідомленням про вручення. Три судові повістки на адреси, зазначені ОСОБА_1 як в апеляційній скарзі, так і в інших заявах до суду, а саме: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 - повернулись на адресу суду із відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Також, секретарем судового засідання 28.12.2020 року було здійснено повідомлення на номер мобільного телефону, який належить ОСОБА_1 про розгляд цивільної справи 26 січня 2020 року, однак особа, яка відповідала на телефонний дзвінок пояснила, що даний номер мобільного телефону НОМЕР_1 не належить ОСОБА_1 .

Заяв чи повідомлень щодо причин неявки в судове засідання 26 січня 2021 року ні позивачка ні інші учасники справи суду не надали.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Якщо особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи.

У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Якщо місце перебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.

За вимогами ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

У матеріалах справи відсутні заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження позивачки ОСОБА_1 , дані про її представників та їхні адреси, а судові повістки про виклик у судове засідання 26.01.2021 року, направлені апеляційним судом на зазначені позивачкою три адреси, тобто останні відомі судові адреси - АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 - повернулись на адресу суду із відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" кожна, як і повертались із такими ж відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою" повістки на попередні судові засідання. А тому, враховуючи положення ч.1 ст.131 ЦПК України у зв`язку з відсутністю заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження ОСОБА_1 судова повістка надіслана їй на останні відомі судові та вказані нею адреси та за відсутності можливості сповістити її за допомогою інших засобів зв`язку, оскільки сповіщений нею телефонний номер їй не належить, колегія суддів вважає, що такі повістки є доставленими, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, а тому ОСОБА_1 є належно повідомлена про про дату, час і місце розгляду справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд на виконання вказівок Верховного Суду вжив всіх передбачених процесуальним законом заходів щодо належного повідомлення учасників справи, у тому числі і позивачки - апелянта ОСОБА_1 про розгляд справи. Колегія суддів, з урахуванням надзвичайно тривалого строку перебування справи у провадженні апеляційного суду, апеляційна скарга була подана ОСОБА_1 22 лютого 2019 року (т.2 а.с.229), та самої справи, яка знаходиться у провадженні судів із жовтня 2015 року, продовження строку розгляду апеляційної скарги апеляційним судом, неодноразового відкладання розгляду справи виключно за багаточисельними заявами ОСОБА_1 , а також, зважаючи на належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, а також заяву представника ПАТ "Універсал Банк" про розгляд справи у їх відсутності, вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які своєчасно, за тривалий термін до судового засідання, майже у місячний строк, і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи 26 січня 2021 року.

При цьому колегія суддів зауважує і ті обставини, що ОСОБА_1 є позивачкою і апелянтом у справі, спір за її позовом розглядається судами надзвичайно тривалий термін - із жовтня 2015 року, і саме вона, як активна сторона у процесі, повинна слідкувати за ходом справи, повідомляти суд про зміну місця проживання чи місця перебування, зміну номерів мобільного зв`язку, електронної пошти, чого ОСОБА_1 не виконує, що не можна розцінювати як добросовісну поведінку сторони провадження.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання (рішення ЄСПЛ «Чірікоста і Віола проти Італії»).

Крім того, у рішенні від 26 квітня 2007 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнаватись про стан відомого їм судового провадження.

Інформація про розгляд справи, стадії судового розгляду є відкритою для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до цієї інформації користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування інформації про стадії розгляду справи.

Вказане також свідчить, що позивачка ОСОБА_1 мала можливість слідкувати за ходом розгляду своєї справи, дізнаватись про стадії розгляду справи та всі судові засідання, що нею і здійснювалось, оскільки, не бажаючи отримати жодної судової повістки, не повідомляючи про фактичне місце проживання, місце перебування чи місце роботи, а також дійсний номер мобільного телефону чи офіційний адрес електронної пошти, вона регулярно надсилала суду заяви про відкладення розгляду справи, підтверджуючи тим самим, що їй відомо про дати, час і місце судових засідань.

Відповідно до загальних норм процесуального Кодексу права та обов`язки сторін є рівними і сторони спору мають право на справедливий суд, а й обов`язок сприяти суду у справедливому розгляді справи шляхом добросовісної поведінки та надання доказів.

Добросовісність учасників судового процесу, зокрема, полягає у тому щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.

У даній справі апеляційним судом протягом тривалого часу вживались всі можливі процесуальні заходи щодо інформування ОСОБА_1 про судові засідання по розгляду її апеляційної скарги. Однак, позивачка, незважаючи на скасування судом касаційної інстанції постанови апеляційного суду за її касаційною скаргою та тривалий розгляд справи у жодне судове засідання не з`являлась, регулярно подавала заяви про відкладення розгляду справи, які судом задовольнялись, а щодо судового засідання 26 січня 2021 року, не повідомила суд про причини неявки.

Враховуючи, те, що жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання приймати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, в тому числі і поза межами суду, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим, колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів. Такий висновок колегії суддів узгоджується із правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення вищевказаним вимогам відповідає виходячи з наступного.

07 лютого 2007 року між ВАТ "Банк Універсальний" та ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 ) укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій А.Я. договір іпотеки (надалі Договір) за реєстром №519, відповідно до якого ОСОБА_1 (Іпотекодатель) передала в іпотеку ВАТ "Банк Універсальний" (Іпотекодержатель) майнові права на чотирикімнатну житлову квартиру АДРЕСА_6 на забезпечення виконання кредитного договору №11/037-к від 06.02.2006 року, який укладено між Іпотекодержателем та ОСОБА_2 (а.с. 11, т.1).

Згідно з пунктом 1.2 Договору, предметом іпотеки є майнові права на вищевказану квартиру, будівництво якої не завершено, що підтверджено договором про організацію та проведення будівництва № 42 від 25.10.2006 року, що укладений між позивачем та ВАТ "Тернопільбуд" та квитанцією №32 від 25.10.2006 року, про сплату 160 015грн (т.1, а.с.9-11).

Відповідно до пункту 1.5 Договору "Після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, зазначеного в п. 1.2. даного договору, а також після оформлення та державної реєстрації в установленому чинним законодавством порядку права власності на нерухоме майно, зазначеного в п. 1.2. даного Договору, за Іпотекодавцем, збудована нерухомість продовжує бути Предметом іпотеки. При цьому, нотаріус за повідомленням Іпотекодержателя реєструє обтяження іпотекою вже збудованої нерухомості, а сторони протягом трьох робочих днів укладають в нотаріальній формі додатковий договір до даного Договору, в якому змінюють опис Предмета іпотеки: замість майнових прав - відповідне нерухоме майно із зазначенням його реєстраційних даних, оціночної вартості, із посиланням на відповідний правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності Іпотекодавця на це нерухоме майно. Зазначеним додатковим договором можуть бути передбачені інші умови за згодою Сторін (наприклад зміни пов`язані з можливими змінами в процесі будівництва характеристик нерухомого майна, зокрема: площі, планування приміщень тощо). Додатковий договір до даного Договору є підставою для перереєстрації заборони відчуження Предмету іпотеки, що накладається відповідно до п. 6.8 даного Договору".

29.02.2008 року між ВАТ "Універсал Банк", правонаступник ВАТ "Банк Універсальний", та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір до Договору іпотеки від 07.02.2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій А.Я. за реєстром №639, яким викладено в новій редакції пункт 1.2. Договору (т.1, а.с.13).

Нова редакція Договору передбачає предметом договору іпотеки об`єкт нерухомості: двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , яка належить Іпотекодавцю на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , виданого виконкомом Тернопільської міської ради 05.02.2008 року, та зареєстрована ТзОВ "Міське бюро техінвентаризації" 05.05.2008 року за № 22016834.

14.12.2011 року між ВАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_1 у формі Договору про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки від 07.02.2007 року викладено в новій редакції текст Договору іпотеки, згідно з яким предметом іпотеки є об`єкт нерухомого майна, а саме: квартира в АДРЕСА_5 (т.1, а.с.14-17).

Відповідно до пункту 2.4.4. договору Іпотекодавець зобов`язаний не надавати дозвіл на реєстрацію/прописку в житлових приміщеннях, що складають Предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди Іпотекодержателя (т.1, а.с. 15 зв.).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що зміст оспорюваного договору іпотеки та Додаткового договору від 29.02.2008 року про внесення змін та доповнень від 1.12.2011 року відповідає вимогам законодавства та при їх укладенні дотримано всіх вимог закону, тому немає підстав для визнання таких недійсними. А також, що предметом іпотеки є об`єкт нерухомого майна, зазначений у п.1 укладеного 29 лютого 2008 року між сторонами додаткового договору до договору іпотеки від 07 лютого 2007 року, згідно з умовами якого ОСОБА_1 за згодою свого чоловіка ОСОБА_2 передала в іпотеку банку чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_6 , в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на праві приватної власності згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Тернопільської міської ради 5 лютого 2008 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, оскільки він відповідає вимогам матеріального та процесуального права та обставинам, встановленим судом у справі, а також такий висновок суду першої інстанції узгоджується із вказівками, зазначеними Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 14 грудня 2016 року, які були обов`язковими для виконання судами першої та апеляційної нстанції при розгляді даної справи у відповідності до вимог ч.1 ст.417 ЦПК України.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо недійсності договору іпотеки, додаткових договорів про внесення змін та доповнень.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, статтею 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) був визначений вичерпний перелік об`єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором.

Предметом іпотеки могли бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернено стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом також міг бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Поняття "іпотека майнових прав" і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цій редакції закону були відсутні.

Майнове право - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Разом з тим, згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положення статті 5 Закону України "Про іпотеку"( у редакції чинній на час укладення договору іпотеки) передбачали, що предметом іпотеки може виступати об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору.

Положеннями пункту 1.5 договору іпотеки від 07 лютого 2007 року, що був укладений між сторонами, передбачено, що після завершення будівництва збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки (див. пункт 6.3. Постанови).

Про передачу в іпотеку квартири підтверджують і наступні угоди від 29.08.2008 року та 14.12.2011 року, які укладались позивачкою як власником уже зареєстрованого об`єкту нерухомості ( див.пункти 6.5, 6.6. Постанови).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірним договором іпотеки в іпотеку було передано нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, що не суперечить положенням ст. 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції чинній на час укладення договору іпотеки).

Позивач, виступивши іпотекодавцем майнових прав за спірним договором іпотеки, тим самим надала згоду на передачу в іпотеку майнових прав на незавершену будівництвом квартиру, яка в майбутньому стане її власністю, не довела наявності порушення свого права.

Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що дії позивача щодо оспорення договору іпотеки через вісім років після його укладення спрямовані на уникнення виконання зобов`язань за спірним договором.

Вказана правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 520/10060/16-ц.

Колегія суддів не може погодитися із доводами позивачки в апеляційній скарзі про відсутність згоди органу опіки та піклування на вчинення правочину - як підстави недійсності оспорюваної угоди.

За нормами статей 17, 18 Закону України "Про охорону дитинства" та статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

З аналізу вказаних норм випливає, що вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону.

Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло.

Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 народила доньку ОСОБА_6 (а.с. 200, т.1).

Відповідно до будинкової книги на квартиру АДРЕСА_1 , вбачається, що донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована у спірній квартирі 21.03.2015 року після укладення договору іпотеки та додаткових угод до додаткових угод (а.с. 202, т.1).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка і надалі проживає за своєю попередньою адресою на АДРЕСА_3 , яку зазначає у заявах, адресованих суду для листування. Таким чином, квартира на АДРЕСА_5 не є єдиним житлом позивачки.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, враховуючи що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Відповідно до вимог ст 141 ЦПК У країни, враховуючи те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати, які понесені з перегляду справи в суді апеляційної інстанції покладаються на позивача в межах суми ним понесеної.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на ОСОБА_1 в межах суми нею понесеної.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 січня 2021 року.

Головуючий : Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Сташків Б.І.