Постанова

Іменем України

26 травня 2021 року

м. Київ

справа № 522/12355/19

провадження № 61-3600св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Петрова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Мартєва С. Ю., Ткачука О. С.,

учасники справи:

заявник - Комунальне підприємство Житловий комунальний сервіс «Порто-Франківський»,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ганчева Ігоря Вікторовича на ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року в складі судді Заїкіна А. П., у справі за заявою Комунального підприємства Житловий комунальний сервіс «Порто-Франківський» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про скасування судового наказу, в якій просила скасувати судовий наказ від 05 серпня 2019 року № 522/12355/19 у справі за заявою Комунального підприємства Житловий комунальний сервіс «Порто-Франківський» (далі - КП ЖКС «Порто-Франківський») про стягнення з неї заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 12 675,01 грн, 3 % річних у розмірі 380,25 грн, інфляційні витрати у розмірі 1 014,00 грн та судові витрати в розмірі 192,10 грн.

На обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 посилалась на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначала, що матеріали у справі № 522/12355/19 про видачу судового наказу не отримувала. Період за який стягується борг, є тотожним періоду, вказаному при обґрунтуванні заяви у справі № 522/12345/19. Суд мав постановити ухвалу про відмову у видачі судового наказу, керуючись пунктами 4 та 6 частини першої статті 165 ЦПК України, оскільки у провадженні Приморського районного суду м. Одеса перебуває справа № 522/12345/19 між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. КП ЖКС «Порто-Франківський» просив видати судовий наказ про стягнення заборгованості за період, який перевищує три роки, що є підставою для відмови у видачі судового наказу на підставі пункту 5 частини першої статті 165 ЦПК України.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернено заявникові без розгляду.

Повертаючи заяву заявникові без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам, встановленим статтею 170 ЦПК України, оскільки до заяви не додано заяву про поновлення пропущеного строку, передбаченого частиною першою статті 170 ЦПК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Ганчев І. В. подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ганчева І. В. на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року повернено апелянту.

Ухвала суду мотивована тим, що апеляційну скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

22 лютого 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ганчев І. В. через засоби поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а саме статті 379 ЦПК України, та перешкоджає подальшому розгляду справи.

Крім того, в резолютивній частині ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року зазначено про строки та порядок апеляційного оскарження цієї ухвали.

Одеський апеляційний суд не надав правову оцінку посиланням ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на статтю 379 ЦПК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано цивільну справу із Приморського районного суду м. Одеси.

У травні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися правом подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

05 серпня 2019 року Приморським районним судом м. Одеси прийнято судовий наказ за заявою КП ЖКС «Порто-Франківський» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 12 675,01 грн, 3 % річних у розмірі 380,25 грн, інфляційні витрати у розмірі 1 014,00 грн та судові витрати в розмірі 192,10 грн ( а. с. 21).

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу (а. с. 31-36).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 повернено заявнику без розгляду (а. с. 48), у зв`язку з тим, що подана заява не відповідала вимогам, встановленим статтею 170 ЦПК України, оскільки до заяви не додано копію наказу, що оспорюється, а також судовий наказ у зазначеній справі було видано 05 серпня 2019 року, а ОСОБА_1 в заяві просила скасувати судовий наказ, виданий Приморським районним судом м. Одеси 08 жовтня 2019 року.

06 грудня 2019 року представник ОСОБА_1 - Ганчев І. В. повторно подав заяву про скасування судового наказу (а. с. 51-58).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року заяву про скасування судового наказу повернено заявникові без розгляду, у зв`язку з тим, що заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам, встановленим статтею 170 ЦПК України, оскільки до заяви не додано заяву про поновлення пропущеного строку (а. с. 75).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Ганчев І. В. подав апеляційну скаргу (а. с. 80-94).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ганчева І. В. на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року повернено апелянту.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що апелянтом оскаржується ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2019 року про повернення заяви про скасування судового наказу без розгляду, яка не входить до переліку ухвал, зазначених в частині першій статті 353 ЦПК України, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду (а. с. 98, 99).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Так, у справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Таким чином, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи у випадках та порядку, встановлених ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України (тут і далі в редакції на час вчинення процесуальних дій) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 167 ЦПК України встановлено, що судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини шостої статті 170 ЦПК України у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.

Аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави для висновку, що визначеними законом способами захисту порушеного права стягувача у випадку не згоди із судовим наказом, є подання апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, ухвалене за наслідками перегляду такої заяви.

Згідно з частинами першою та другою статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 6 частини першої, частини другої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові). Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив з того, що апеляційну скаргу подано на ухвалу про повернення заяви про скасування судового наказу без розгляду, яка не входить до переліку ухвал, зазначених в частині першій статті 353 ЦПК України, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Тлумачення положень статті 353 ЦПК України має відбуватися із урахуванням можливості/неможливості поновити свої права особою, яка подає апеляційну скаргу, в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

Згідно з частиною другою статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Зазначене положення слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду.

Однак особливість ухвали про повернення заяви про скасування судового наказу, полягає у тому, що вона постановляється на стадії виконання судового рішення і оскаржити її одночасно з оскарженням рішення суду неможливо.

Апеляційний суд зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку, що ухвала суду про повернення заяви про скасування судового наказу без розгляду, не переглядається в апеляційному порядку окремо від рішення суду та безпідставно повернув апеляційну скаргу, що призвело до обмеження реалізації права заявника на апеляційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, тому судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 61-20956св19.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частинами третьою, четвертою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Отже, ухвала Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Ганчевим Ігорем Вікторовичем, задовольнити.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 23 січня 2020 року скасувати, справу направити до Одеського апеляційного суду для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Петров

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

С. Ю. Мартєв

О. С. Ткачук