Провадження №2/756/261/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Яценко Н.О.

за участю секретаря Дрончак Д.А.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в вересні 2018 року через адвоката Вегеру А.А. звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідачів. В обґрунтування позову вказує, що 14.02.1977 року Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих, на підставі рішення виконкому Шевченківської ради Чернишеву В.В. видано Ордер № Г294423 на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 ), відповідно до якого право користування житлом надавалося - ОСОБА_4 - наймач, ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_7 - дочка.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 народила ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 .

Після народження позивач була зареєстрована за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

25.02.1994 р. рішенням Мінського районного суду м.Києва Чернишева О.В. позбавлена батьківських прав відносно ОСОБА_2 , яка з 1994 року проживала за місцем проживання опікуна ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_3 .

17.01.1995 р. Рішенням Виконавчого комітету Мінської районної ради народних депутатів № 18 « Про призначення опікунів» (з врахуванням змін і доповнень внесених Розпорядженням Оболонської районної у м.Києві Державної адміністрації від 23.05.2007 № 441), у зв`язку з позбавленням ОСОБА_7 батьківських прав та відсутністю батька: призначено ОСОБА_8 опікуном над неповнолітньою ОСОБА_2 ; збережено за дитиною право користування житлом; заборонено здійснення будь-яких правочинів стосовно житла без органів опіки та піклування.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла.

Зазначають, що оскільки ОСОБА_2 будучи неповнолітньою зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 - місцем проживання/реєстрації матері, вона на законних підставах набула право користування даним житлом на рівні з наймачем ОСОБА_4 та іншими особами зареєстрованими в даній квартирі.

При цьому, в період з 1994 року по даний час ОСОБА_4 та іншими особами, що проживають та зареєстровані в спірній квартирі, не визнається право позивача користування даним житлом та чиняться відповідні перешкоди у користуванні ним, зокрема відсутній доступ до даного приміщення, у зв`язку з чим відсутня змога вселитися та проживати в цій квартирі.

У зв`язку із вчиненням відповідачами перешкод у користуванні квартирою, позивач змушена звернутися до правоохоронних та інших державних органів, при цьому такі звернення були безрезультатними.

07.07.2016 р. позивач дізналася, що заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 22.06.2016 у справі №756/9273/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 треті особи : ОСОБА_9 , ОСОБА_10 визнано ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням кв. АДРЕСА_1 .

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 12.10.2016 року скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

В процесі розгляду справи № 756/9273/15-ц позивачу стало відомо, що відповідачем ОСОБА_4 до відділу приватизації державного житлового фонду управління комунального господарства Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації подано документи, щодо квартири АДРЕСА_1 , у яких ОСОБА_2 не значиться, що підтверджується запитом відділу державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації від 20.10.2016 № 386.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народилася донька ОСОБА_3 , яка станом на даний час проживає з позивачем за адресою : АДРЕСА_3 .

Зазначає, що у позивача відсутні будь-які майнові права на квартиру в якій вони разом із донькою проживають, оскільки квартира належить ОСОБА_8 , яку рішенням Мінського районного суду м.Києва, призначено опікуном позивача та відповідно, ані позивач, ані її донька в даній квартирі не реєструвалися.

Посилається на те, що станом на даний час позивач не має прав володіння або користування іншим житлом ніж, те в якому вона зареєстрована, в квартирі не проживала після досягнення повноліття через недопущення її до житла, ненаданні ключів від вхідних дверей, а тому вважає, що має право проживати разом зі своєю донькою у спірній квартирі, яке гарантоване Конституцією України, ст.ст.64,65 ЖК Української РСР (в редакції чинній станом на 1992 рік), ст.71, 72 ЖК Української РСР, ст.249 СК України, Законом України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», Законом України «Про охорону дитинства» просить суд визнати поважними причини відсутності ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 ; вселити ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 20.09.2018 року по справі відкрито загальне позовне провадження.

11.12.2018 р. від представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Замкової М.О. надійшов відзив на позов. В своєму відзиві відповідач посилається на те, що до досягнення повноліття позивач проживала разом з опікуном ОСОБА_8 в її квартирі.

Право користування спірним житловим приміщенням за позивачем зберігалося ще протягом шести місяців після досягнення останньою повноліття , починаючи з 14.11.2010 року і до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно. В подальшому позивач у відповідності до ст.29 ЦК України обрала місцем свого проживання інше житло у сім`ї людини, яка виростила її, як мати - ОСОБА_8 по АДРЕСА_3 . Просила суд в задоволенні позову відмовити також зазначала, що наразі розглядається також спір щодо визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на проживання в житловому приміщенні.

Ухвалою від 19.03.2019 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації про усунення перешкод у здійсненні житлових прав шляхом зняття з реєстрації місця проживання осіб.

08.07.2019 р. по справі проведено підготовче засідання.

Зустрічні позовні вимоги ухвалою від 19.05.2021 року залишено без розгляду.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з обставин викладених в позові та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідачів в судових засіданнях проти позову заперечувала, з підстав викладених у відзиві та просила суд в задоволенні позову відмовити. В судові засідання призначені на 10.02.2021 року та 19.05.2021 року відповідачі з представником не з`явилися, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, суд вважає за можливе закінчити розгляд без їх участі.

Треті особи також в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановлену законом порядку. Подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає, встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

На підставі рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради депутатів трудящих м. Києва від 11 лютого 1977 року № 148 виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих 01 березня 1977 року ОСОБА_4 видано ордер на право заняття з сім`єю: дружиною ОСОБА_6 , сином ОСОБА_5 і донькою ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1 . (а.с.11 т.1)

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 народила доньку ОСОБА_2 (а.с.12 т.1)

14 грудня 1992 року місце проживання дитини було зареєстроване у квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням Мінського районного суду м. Києва від 25 лютого 1994 року у справі №2-33/1994 ОСОБА_7 позбавлено батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_2 (а.с. 14-15 т.1)

17 січня 1995 року за рішенням виконавчого комітету Мінської районної ради народних депутатів № 18 ОСОБА_8 призначено опікуном над малолітньою ОСОБА_2 . З цього часу дитина мешкала в сім`ї опікуна за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с. 16 т.1)

ІНФОРМАЦІЯ_6 мати ОСОБА_2 ОСОБА_7 померла (а.с.18 т.1)

На даний час в спірній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_2 з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 та відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що не оспорювалося сторонами. Квартира не перебуває у власності сторін, є державною.

Позивач ОСОБА_2 разом з донькою у спірній квартирі не проживає. В кв. АДРЕСА_1 проживає відповідач ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_5 .

Ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло.

Згідно зі ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

За положеннями ч. 6 ст. 167 СК України дитина, яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього.

Нормою п. 3 ч. 1 ст. 247 СК України дитина, над якою встановлено опіку або піклування, гарантовано право на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 248 СК України дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону.

Ч. ч. 1, 3 ст. 25 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави.

У разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженням Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації від 23 травня 2007 року № 441 за ОСОБА_2 збережено право користування квартирою АДРЕСА_1 та заборонено вчинення будь-яких правочинів стосовно цього житла без дозволу органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У ч. 3 ст. 71 ЖК Української РСР наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.

Так, п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що за дитиною зберігається жиле приміщення на період влаштування її на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

З огляду на викладене ОСОБА_2 мала право на збереження за нею права користування квартирою АДРЕСА_1 до досягнення повноліття.

Згідно зі ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

В матеріалах справи міститься лист ОСОБА_2 начальнику житлово-експлуатаційної дільниці № 512 та паспортного столу Оболонського району від 09 вересня 2010 року, в якому позивач зазначає, що ОСОБА_4 не впускає її у спірне житло, а тому вона позбавлена можливості проживати у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 21)

У 2012 році ОСОБА_2 зверталася до Оболонського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві з приводу того, що позивач чинить їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 (а.с.62)

В судовому засіданні представник відповідача доводила суду, що позивач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад строки визначені законом, і повідомляла про наявний спір між сторонами про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В межах зустрічного позову, який залишено без розгляду заявляли вимогу про усунення перешкод у здійсненні житлових прав, шляхом зняття з реєстрації місця проживання. Разом з тим суду не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 визнано такою, що втратила право користування спірним житлом.

При розгляді справи по суті необхідно звернути увагу на баланс інтересів сторін спору.

В ході судового розгляду встановлено, що позивачка виховувалася в сім`ї опікуна ОСОБА_8 . Предметом розгляду даної справи є вимоги про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. В судовому засіданні відповідачі доводили ,що ОСОБА_2 протягом всього часу проживання у опікуна не чинилися перешкоди у користуванні житловим приміщенням та їх дії були спрямовані на налагодження стосунків з позивачем, проте вказані обставини спростовує стаття в газеті «Голос України» під назвою «Не та мати, що народила», стаття в газеті під назвою «Девочка называет мамой, а закон - опикуном». (а.с. 211-213 т.1)

У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Доказів того, що відповідачі після досягнення позивачкою ОСОБА_2 повноліття надали їй доступ до житла суду не надано. У позивача відсутні будь-які майнові права на квартиру в якій вони разом із донькою проживають, оскільки квартира належить ОСОБА_8 , яку рішенням Мінського районного суду м.Києва, призначено опікуном позивача та відповідно, ані позивач, ані її донька в даній квартирі не реєструвалися, протилежне судом не встановлено. У власності житла позивач також не має.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією яка виконує щодо неї функцію.

Суд вважає, що позивач не втрачала інтересу до спірної квартири, а її відсутність викликана поважними причинами, пов`язаними з конфліктною ситуацією, а тому суд доходить до висновку, що слід визнати поважними причини відсутності ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 та продовжити даний строк; вселити ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) в квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 .

Отже, з урахуванням обставин справи, наданих сторонами доказів, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації, про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням - задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) з донькою ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) в квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04 червня 2021 року.

Суддя Н.О. Яценко