Провадження № 22ц-824/1116/21 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Поливач Л.Д.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року у справі за поданням головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Білан Юлії Станіславівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року головний державний виконавець Дарницького РВ ДВС ГТУЮ у місті Києві звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспорту, мотивуючи його тим, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження ВП № 54865753 з примусового виконання виконавчого листа №757/48364/15-ц виданого 07 вересня 2017 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення боргу в сумі 3 087 278, 04 грн. і судового збору у розмірі 6090,00 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Зазначає, що державним виконавцем було здійснено всі необхідні заходи примусового виконання рішення суду у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження», при цьому за інформацією Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 має закордонний паспорт та здійснює періодичне перетинання державного кордону України, що може свідчити про наявність у боржника коштів на здійснення подорожей за кордон, проте, на даний час зобов`язання божника залишаються невиконаними, ОСОБА_1 тривалий час умисно ухиляється від їх виконання, тому державний виконавець просить задовольнити подання.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року подання державного виконавця задоволено, тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, до повного виконання зобов`язань по виконавчому провадженню ВП №54865753 з примусового виконання виконавчого листа №757/48364/15-ц виданого 07 вересня 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 3 087 278, 04 грн. і судового збору у розмірі 6090,00 грн. Виконання ухвали доручено Державній прикордонній службі України.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити судове рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги також зазначає, що законом передбачено право суду тимчасово обмежити особу у праві виїзду за межі країни не за саму наявність невиконаних зобов`язань за рішенням суду, а за доведений факт ухилення від їх виконання, однак у матеріалах справи відсутні будь-які належні і допустимі докази на підтвердження ухилення ним від виконання судового рішення, а надані державним виконавцем матеріали виконавчого провадження не містять належних доказів ухилення від виконання своїх зобов`язань у виконавчому провадженні, оскільки він періодично здійснює погашення заборгованості, крім того у боржника є хвороби, лікування яких має відбуватися саме на специфічних курортах Чехії та Німеччини, оскільки в Україні можливість такого лікування відсутня, тому обмеження його у праві виїзду закордон може призвести до порушення його прав, через що, на його думку, підстави для задоволення подання державного виконавця відсутні.

У свою чергу, головний державний виконавець Дарницького РВ ДВС у м. Києві подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується із висновками суду першої інстанції, а також вказує зокрема про те, що державним виконавцем зі свого боку вжито усіх передбачених законом заходів примусового виконання рішення, проте боржником не здійснено належних і достатніх дій щодо виконання рішення суду, що свідчить про його ухилення від виконання своїх зобов`язань у виконавчому провадженні, будь-яких доказів щодо погашення боргу ОСОБА_1 не надано, при цьому боржник періодично перетинає державний кордон України, тому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Представник стягувача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 також подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується із висновками суду першої інстанції, вказує, що державним виконавцем вжито усіх необхідних заходів, щоб боржник у добровільному порядку виконав рішення суду та сплатив борг, проведено відповідні виконавчі дії з метою розшуку майна боржника та коштів, однак боржником не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання своїх зобов`язань за рішенням суду, при цьому доводи апелянта щодо відсутності у нього коштів та доходу для виконання рішення суду вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_1 неодноразово здійснював виїзд за межі України, крім того боржник є засновником 11 юридичних осіб та займається підприємництвом, також вказує, що надана апелянтом медична документація на підтвердження необхідності проходження ОСОБА_1 періодичного лікування закордоном не підтверджує необхідність проходження ОСОБА_1 лікування за межами України, оскільки носить рекомендаційний характер і апелянтом не надано доказів неможливості проходження такого лікування в Україні, через що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що боржник не виконує належним чином зобов`язань з виконання судового рішення у виконавчому провадженні, при цьому державним виконавцем здійснені всі заходи по виклику боржника, його приводу, розшуку рухомого та нерухомого майна боржника, отримання відомостей про майно боржника, грошові кошти, його доходи, місце його проживання, через що суд дійшов про наявність підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього у виконавчому провадженні ВП №54865753.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження ВП № 54865753 з примусового виконання виконавчого листа №757/48364/15-ц, виданого 07 вересня 2017 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення боргу в сумі 3 087 278, 04 грн., судового збору у розмірі 6090,00 грн. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (а.с.6-7).

Згідно відповіді ДФС платник податків з таким податковим номером чи серією та номером паспорта на обліку в органах ДФС не перебуває. Інформація стосовно фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня (а.с.41, 42).

Постановою головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Бережною О.О. від 10 жовтня 2017 року було накладено арешт на все рухоме майно та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (а.с.15).

14 листопада 2017 року на адресу боржника направлений виклик державного виконавця відповідно до якого останнього зобов`язано з`явитись до виконавця 22 листопада 2017 року щодо сплати боргу за виконавчим документом з одночасним наданням пояснень та достовірних відомостей про доходи та місце роботи, майно та копії документів.

28 листопада 2017 року ОСОБА_1 направив головному державному виконавцю Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Бережній О.О. заяву, в якій вказав, що не з`явився на виклик 22 листопада 2017 року з поважної причини, оскільки отримав даний виклик лише 24 листопада 2017 року. Повідомив, що не має наміру ухилятись від виконання судового рішення (а.с.19-20).

Постановою головного державного виконавцю Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 24 квітня 2018 року Білан Ю.С. накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 (а.с.46).

31 січня 2019 року на адресу боржника було направлено виклик державного виконавця, відповідно до якого останнього зобов`язано з`явитись до виконавця 09 лютого 2019 року щодо сплати боргу за виконавчим документом з одночасним наданням пояснень та достовірних відомостей про доходи та місце роботи, майно та копії документів.

З матеріалів справи вбачається, що з 28 листопада 2017 року по 07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 перерахував на рахунок відділу ДВС у сукупності 4100, 30 грн. (а.с.37, 44, 52, 62, 63, 64, 80, 83, 86).

07 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Білан Ю.С., в якій вказав, що бажає передати майно для часткового погашення боргу, а саме: два телевізори; газова колонка; меблі; чемодан; садові стільці; праску (а.с.82).

Відповідно до довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 54865753/9 від 09.10.2019 ОСОБА_1 протягом 2018-2019 років неодноразово здійснював виїзд за межі України (а.с.91-92).

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються: запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

У відповідності до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

У справі «Soering vs UK» від 7 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що державним виконавцем вжито усіх необхідних заходів, щоб боржник у добровільному порядку виконав рішення суду та сплатив борг, проведено відповідні виконавчі дії з метою розшуку майна боржника та коштів, а боржник не здійснив належних і достатніх заходів щодо добровільного виконання рішення суду, не повідомив про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, натомість, при цьому ОСОБА_1 систематично перетинає державний кордон України в період відкритого відносно нього виконавчого провадження, а також є засновником декількох юридичних осіб, зокрема ТОВ «АГ Солар Групп», ТОВ «Компанія Санліт», ТОВ «Солар-Енерго», ТОВ «Термо Україна», ТОВ «Солдіс Груп», однак ним так і не здійснено належних дій щодо виконання у повному обсязі своїх зобов`язань у виконавчому провадженні і матеріалами виконавчого провадження підтверджується факт ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання рішення суду, через що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця.

Доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем не доведено факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань, є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, при цьому колегія суддів враховує тривалий час перебування судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 3 087 278, 04 на виконанні, незначний розмір фактично сплачених боржником коштів з метою виконання рішення та обізнаність боржника про наявність виконавчого провадження.

Посилання апелянта на те, що за станом здоров`я він потребує періодичного лікування за кордоном, тому оскаржуване судове рішення порушує його конституційне право на життя та здоров`я, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не підтверджені належними і допустимими доказами, а медична документація, надана апелянтом, не підтверджує необхідності періодичного лікування саме за кордоном, має рекомендаційний характер, крім того апелянтом не надано доказів неможливості проходження такого лікування в Україні.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: