Справа № 462/200/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Боровкова Д.О.
Провадження № 22-ц/811/1966/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м.Львів

Львівський апеляційний суд в складіколегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Приколоти Т.І.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , правонаступником яких є ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , правонаступником яких є ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_8 , треті особи: орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_9 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , про припинення права на частку в спільному майні, виселення, визнання за іншими співвласниками права власності на частку квартири та виплату її вартості,

в с т а н о в и в:

У січні 2014 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом (а.с.3-6 т.1), уточненим заявами від 10.09.2014 року (а.с.106-108 т.1) та від 11.06.2015 року (а.с.205 т.1), з остаточними вимогами: про припинення права власності ОСОБА_3 на 1/500 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 , а його малолітньої дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 4/500 ідеальних часток цієї квартири та визнання за іншими співвласниками цієї квартири, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та малолітньою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права власності на ці частки з виплатою, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №13/15 від 23.03.2015 року, грошової компенсації вартості цих часток: ОСОБА_3 в розмірі 3305 грн., а малолітній ОСОБА_8 в розмірі 13220 грн., за рахунок грошових коштів, внесених позивачами на депозитний рахунок суду, та виселити ОСОБА_3 із вказаної квартири.

В обгрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що квартира АДРЕСА_1 первинно належала на праві спільної сумісної власності позивачам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , а після трагічної смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , належну їй 1/5 частку в квартирі успадкували: мати ОСОБА_5 , оскільки батько ОСОБА_6 відмовився від належної йому частки на користь своєї дружини, чоловік ОСОБА_3 та їхня малолітня дочка ОСОБА_9 , внаслідок чого, частка позивача ОСОБА_5 в квартирі становила 3/10 (1/5+1/10), відповідача ОСОБА_3 1/20, малолітньої ОСОБА_9 1/20, всіх решта учасників спільної часткової власності ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ) частки в квартирі залишились незмінними: по 1/5 за кожним із них.

Зазначають, що в подальшому, в процесі розгляду даної справи відповідач ОСОБА_3 зумисне подарував 23.05.2014 року частину успадкованої ним частки квартири малолітній дочці від другого шлюбу ОСОБА_8 , яка є мізерною і становить у квартирі 0,62 кв.м., не покращивши в такий спосіб житлові права малолітньої дочки, а зробив це для того, щоб ускладнити вирішення справи по суті, залишившись власником лише 1/500 частки спірної квартири.

Позивачі зазначають, що відповідач ОСОБА_3 є співвласником іншої квартири по АДРЕСА_2 , в якій проживав зі своєю сім`єю до вселення у спірну квартиру, частки відповідача ОСОБА_3 та його малолітньої дочки ОСОБА_8 в спірній квартирі згідно з висновком експертизи є незначними і не можуть бути виділені в натурі, відповідач ОСОБА_3 зі своєю сім`єю має інше місце проживання, а спільне проживання з відповідачем у спірній квартирі є неможливим, оскільки після смерті дочки та сестри позивачів ОСОБА_10 між ними та відповідачем склались складні конфліктні відносини: відповідач застосовував фізичну силу до батьків своєї покійної дружини, зокрема, 24.04.2012 року позивачу ОСОБА_6 умисно заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, за що був засуджений вироком Залізничного районного суду м. Львова від 22.04.2013 року, а 10.10.2011 року позивачу ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, постійно чинив на них психологічний тиск, що супроводжувався образами та погрозами фізичною розправою, не зважав на їхні почуття та жалобу після втрати дочки, влаштовуючи своє дозвілля, в тому числі й з іншими жінками у спірній квартирі, забравши в користування без їхньої згоди найбільшу кімнату в квартирі, нищив речі домашнього побуту, завдавав шкоди майну.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Повернуто ОСОБА_1 з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації Львівської області внесений позивачем внесок у розмірі 29000 грн. за компенсацію вартості частки квартири.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17 серпня 2015 року виправлено описки у рішенні суду.

Рішення суду оскаржили позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , просили рішення скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким їхній позов задовольнити повністю.

Свої доводи апелянти обгрунтовували тим, що суд, відмовляючи у задоволенні позову в частині припинення права власності на спірні частки, не взяв до уваги наявність для цього визначених статтею 365 ЦК України підстав, а саме: частки є незначними і не можуть бути виділені в натурі, що підтверджено висновком експертизи; спільне володіння і користування майном є неможливим, що підтверджується письмовими доказами, яким суд не дав належної правової оцінки, і що таке припинення не завдасть істотної шкоди відповідачам, оскільки відповідач ОСОБА_3 є співвласником іншого жилого приміщення по АДРЕСА_2 , а його дружина має у користуванні жиле приміщення по АДРЕСА_3 .

Вважають, що висновки суду про неможливість проживання відповідача у належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_4 через тривалий конфлікт з його сестрою ОСОБА_11 є необгрунтованими, оскільки жодних доказів щодо неправомірної поведінки ОСОБА_11 по відношенню до відповідача та його родини матеріали справи не місять.

На переконання апелянтів, суд не дав належної правової оцінки діям відповідача, який постійно створював перешкоди і унеможливлював використання спірної квартири для їхнього проживання.

Вважають, що він зумисне зареєстрував дітей від нового шлюбу у спірній квартирі і тепер зловживає фактом належності частки квартири малолітній дитині.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2015 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

За наслідками нового апеляційного розгляду справи, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення вказаного позову в повному обсязі.

Додатковим рішенням апеляційного суду від 28 лютого 2017 року проведено розподіл судових витрат у даній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Отже, додаткове рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року є нечинним.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Львівської області від 29.06.2017 року для розгляду даної справи (провадження №22-ц/783/4696/17) визначено колегію суддів у складі: судді-доповідача Крайник Н.П., суддів: Мельничук О.Я., Савуляка Р.В.

Ухвалою колегії суддів у названому складі від 13 липня 2017 року в даній справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, у зв`язку з чим провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 06 липня 2018 року провадження в справі поновлено.

Відповідно до указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04.10.2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

22.10.2018 року вказана цивільна справа (провадження №22-ц/811/1966/18) одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 24.10.2018 року, для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: судді-доповідача Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., якого у зв`язку із задоволенням заявленого самовідводу замінено на суддю ОСОБА_12 .

Ухвалою колегії суддів у названому складі від 04 вересня 2019 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_5

09 листопада 2020 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року до участі у справі, як правонаступника позивачів ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , залучено ОСОБА_1 .

В судове засідання апеляційного суду представник третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи третя особа була належним чином повідомлена і клопотань про відкладення розгляду справи не заявляла, тому розгляд справи проведено у її відсутності відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши пояснення сторони позивача ОСОБА_1 в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що первинно квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 78,4 кв.м., належала на праві спільної сумісної власності позивачам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_10 (а.с.157 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_13 трагічно померла у віці 29 років (а.с.8 т.1).

Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_13 (а.с.7 т.1), а позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_1 її рідними братом та сестрою.

На момент смерті, ОСОБА_13 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 (а.с.7 т.1).

Від цього шлюбу у них народилась дитина дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.135 т.1).

Після смерті ОСОБА_10 , належну їй 1/5 частку в квартирі успадкували: мати позивач ОСОБА_5 (батько позивач ОСОБА_6 відмовився від спадкування належної йому частки на користь ОСОБА_5 ) 1/2 частину від спадкового майна (1/5 частки квартири), що становить 1/10 частину квартири; чоловік відповідач ОСОБА_3 1/4 частину від спадкового майна (1/5 частки квартири), що становить 1/20 частину квартири, та малолітня дочка ОСОБА_9 1/4 частину від спадкового майна (1/5 частки квартири), що становить 1/20 частину квартири (а.с.9, 89 т.1).

Згідно з висновком будівельно-технічного дослідження №067/13 від 20.12.2013 року (а.с.25-44 т.1), поділ квартири між співвласниками квартири є неможливий, а ринкова вартість 1/20 ідеальної частки становила 29000 грн.

Саме таку суму грошових коштів (29000 грн.) внесено позивачем ОСОБА_1 на депозит суду згідно з квитанцією №22741.23.9 від 08.01.2014 року (а.с.1 т.1).

У зв`язку з набуттям у порядку спадкування права власності на вказану частку в спірній квартирі, 02.12.2011 року відповідач ОСОБА_3 зареєструвався в спірній квартирі, як співвласник (а.с.93 т.1).

Малолітня ОСОБА_9 також зареєстрована у спірній квартирі з 02.12.2011 року, як співвласник (а.с.93 т.1).

До цього, відповідач ОСОБА_3 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_4 , що визнано його представником ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду, співвласником якої він є разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_9 (а.с.88, 91-92, 217 т.1). Ця квартира складається з чотирьох кімнат, житловою площею 46,0 кв.м., загальною площею 72,7 кв.м.

25.07.2012 року відповідач ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_17 (а.с.137 т.1), від якого у них народилось двоє дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.136 т.1) та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.244 т.1).

В процесі розгляду даної справи, відповідач ОСОБА_3 частково розпорядився належною йому 1/20 часткою у спірній квартирі, подарувавши на підставі договору дарування від 23.05.2014 року 4/500 частини спірної квартири малолітній дочці від другого шлюбу ОСОБА_8 (а.с.94, 123-125 т.1), та на підставі договору дарування від 09.09.2014 року 1/25 частину спірної квартири малолітній дочці ОСОБА_9 (а.с.126-128 т.1), залишившись, відповідно, власником лише 1/500 частини спірної квартири.

02.04.2013 року відповідач ОСОБА_3 зареєстрував у спірній квартирі малолітню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ІНФОРМАЦІЯ_8 малолітнього ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , як своїх дітей (а.с.93, 134 т.1).

Зареєстрованим місцем проживання матері малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_18 (дружини відповідача ОСОБА_3 ) ОСОБА_19 є: АДРЕСА_3 (а.с.205а-206 т.1).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №013/15 від 23.03.2015 року (а.с.169-186 т.1), ринкова вартість 1/500 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1 становить 3305 грн., а ринкова вартість 4/500 ідеальної частини 13220 грн.

Відповідно до цього висновку експертизи, частки співвласників квартири АДРЕСА_1 наступні: ОСОБА_5 1/5+1/10=3/10; ОСОБА_6 1/5; ОСОБА_7 1/5; ОСОБА_1 1/5; ОСОБА_3 1/500; ОСОБА_8 4/500; ОСОБА_9 1/20+1/25=9/100; розподіл квартири між співвласниками є неможливий, а належні ОСОБА_3 та ОСОБА_8 частки: 1/500, на яку припадає 0,1568 кв.м. квартири, та 4/500, на яку припадає 0,6272 кв.м., є незначними.

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 22 квітня 2013 року відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.123 КК України, за заподіяння 24.04.2012 року позивачу ОСОБА_6 в приміщенні спірної квартири на грунті тривалих неприязних відносин тяжких тілесних ушкоджень (а.с.10-15 т.1).

Згідно з актом судово-медичного обстеження (дослідження) №2764 від 18.10.2011 року (а.с.21-23 т.1), 10.10.2011 року ОСОБА_5 заподіяно легкі тілесні ушкодження (садна на верхній і нижній губах, струс головного мозку) з короткочасним розладом здоров`я.

Зі слів ОСОБА_5 , названі вище тілесні ушкодження заподіяв відповідач ОСОБА_3 , однак, в матеріалах справи немає відомостей про притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинене.

Частиною першою статті 365 ЦК України визначено, що право особи на частку в спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Згідно з частиною другою статті 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду, припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, проте, таке припинення в усякому випадку не повинно завдавати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Встановлено, що вказаним вище висновком судової будівельно-технічної експертизи №013/15 від 23.03.2015 року підтверджено той факт, що частка відповідача ОСОБА_3 в спірній квартирі 1/500, на яку припадає 0,1568 кв.м. квартири, є незначною і не може бути виділена в натурі.

Також наведеними вище доказами підтверджено, що відповідач ОСОБА_3 має у власності інше жиле приміщення, в якому він був зареєстрований до вселення у спірну квартиру, а тому підстав для висновку про те, що припинення його частки в спірній квартирі завдасть істотної шкоди його інтересам, немає.

При цьому, колегія суддів враховує й ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 своїми діями, а саме, відчуженням більшої частини належної йому частки в квартирі на користь своїх дітей, додатково підтвердив відсутність для нього істотності цієї частки.

Також необхідно зазначити, що припинення належної відповідачу частки в спірній квартирі не завдасть істотної шкоди інтересам членів його сім`ї, зокрема, дружині відповідача ОСОБА_19 та їхнім малолітнім дітям, оскільки ОСОБА_19 в спірній квартирі ніколи не проживала і має в користуванні інше жиле приміщення за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_3 , а місцем проживання її малолітніх дітей, відповідно до приписів частини четвертої статті 29 ЦК України, є місце проживання їхніх батьків або одного з них, з ким вони проживали.

В судовому засіданні апеляційного суду було підтверджено, що малолітні діти відповідача ОСОБА_3 від другого шлюбу в спірній квартирі фактично не проживають, а мають разом із батьками інше місце проживання.

Малолітня дочка відповідача ОСОБА_3 від першого шлюбу ОСОБА_9 , якій на момент розгляду справи вже виповнилось 15 років, має на праві власності частку в спірній квартирі (9/100), право на яку позивачами визнається, а тому припинення права на частку її батька в спірній квартирі не завдасть їй істотної шкоди.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про наявність визначених частиною першою статті 365 ЦК України підстав для припинення права власності відповідача на належну йому 1/500 частку спірної квартири з виплатою грошової компенсації вартості цієї частки, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині вирішення спору підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих вимог позивачів.

При цьому, необхідно зазначити, що, скасовуючи останнє рішення апеляційного суду, суд касаційної інстанції у своїй ухвалі від 10 травня 2017 року вказав на необхідність дотримання вимог закону щодо визначення вартості частки майна на час розгляду спору.

На виконання вказівок суду касаційної інстанції, апеляційний суд ухвалою від 13 липня 2017 року призначив у справі судову будівельно-технічну експертизу, однак, за висновком цієї експертизи, яка проведена 25.06.2018 року, вартість належної відповідачу ОСОБА_3 частки не збільшилась, у порівнянні з висновком експертизи від 23.03.2015 року, а навпаки, зменшилась і становить 2973 грн. 68 коп. (а.с.144-149 т.3).

Враховуючи викладене й те, що позивачі у своєму позові просили присудити відповідачу ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості належної йому частки в квартирі в розмірі 3305 грн., згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 23.03.2015 року №013/15, тому, виходячи з принципу диспозитивності, колегія суддів доходить висновку про те, що саме таку грошову компенсацію необхідно присудити відповідачу за припинення належної йому 1/500 ідеальної частки в квартирі.

Разом з тим, вимога позивачів про розподіл цієї частки між іншими співвласниками квартири, в тому числі й третьою особою ОСОБА_9 , не може бути задоволена в повному обсязі, оскільки ОСОБА_9 , в інтересах якої діє відповідач ОСОБА_3 , не є позивачем в даній справі, а тому право власності на 1/500 ідеальної частки квартири підлягає визнанню за позивачем ОСОБА_1 , яка є також правонаступником після смерті інших позивачів, що не позбавляє ОСОБА_9 права в майбутньому звернутись з відповідною вимогою до своєї тітки ОСОБА_1 у випадку невизнання останньою права неповнолітньої племінниці на належну їй частку у припиненій 1/500 частці спірної квартири.

Отже, в цій частині вирішення спору, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення вказаної вимоги позивачів.

Таким чином, із урахуванням викладеного, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , правонаступником яких є ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності на належну йому частку в спільному майні, визнання права власності на цю частку за іншими співвласниками з виплатою грошової компенсації, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, а саме: про припинення права власності ОСОБА_3 на 1/500 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 з виплатою йому грошової компенсації вартості цієї частки в розмірі 3305 грн. з грошових коштів, внесених позивачем ОСОБА_1 на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області згідно з квитанцією №22741.23.9 від 08.01.2014 року, та визнання за ОСОБА_1 права власності на цю 1/500ідеальну частку квартири.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, заявлених до малолітньої ОСОБА_8 , оскільки, хоч її частка в спірній квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі, разом з тим, іншого нерухомого майна у власності вона не має, власність надає її право на реєстрацію в спірній квартирі, а тому слід дійти висновку, що з урахуванням її малолітнього віку, припинення належної їй частки в спірній квартирі, як єдиному житлі, в якому вона має свою частку на праві власності, завдасть істотної шкоди її інтересам, а тому рішення суду в цій частині необхідно залишити без змін.

Що ж стосується вимоги позивачів про виселення відповідача ОСОБА_3 із спірної квартири, то така вимога, на переконання колегії суддів, є законною та обгрунтованою, оскільки відповідач набув права на користування спірною квартирою та реєстрацію у ній свого місця проживання, як власник, тобто у зв`язку з набуттям права власності на частку в квартирі в порядку спадкування після смерті своєї дружини, а не як член сім`ї власника квартири, що, окрім документального підтвердження, було підтверджено сторонами і в судовому засіданні, шляхом визнанням цієї обставини, а тому припинення права на частку в квартирі (припинення права власності) має наслідком й припинення права користування квартирою для проживання, що в повній мірі узгоджується з нормою частини першої статті 383 ЦК України та статті 156 ЖК України, а тому саме з цієї підстави відповідач підлягає виселенню із спірної квартири, як такий, що втратив право на користування жилим приміщення цієї квартири внаслідок припинення його права власності на частку в квартирі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердила, що свої позовні вимоги про виселення відповідача позивачі обґрунтовували не лише посиланням на ст.116 ЖК України, а й також, як на похідну вимогу внаслідок задоволення вимоги про припинення права відповідача на частку в спірній квартирі, а тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про виселення відповідача ОСОБА_3 із спірної квартири підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення цієї вимоги з наведених вище мотивів.

У зв`язку із задоволенням апеляційним судом позовної вимоги про припинення частки відповідача з виплатою йому грошової компенсації вартості цієї частки в розмірі 3305 грн., рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині визначення розміру грошових коштів, внесених на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області згідно з квитанцією №22741.23.9 від 08.01.2014 року, які підлягають поверненню ОСОБА_1 , зменшивши його до 25695 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційним судом позовних вимог, заявлених до відповідача ОСОБА_3 , 11% від ціни позову, з урахуванням принципу пропорційності, з відповідача у користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у всіх судових інстанціях та за проведення у справі всіх судових експертиз та експертних досліджень, на загальну суму 1233 грн.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді ОСОБА_12 у період з 31 травня по 02 червня 2021 року, повний текст постанови складений 03 червня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , правонаступником яких є ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , правонаступником яких є ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права на належну йому частку в спільному майні, визнання права власності на цю частку за іншими співвласниками з виплатою грошової компенсації, скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити частково.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/500 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/500ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 .

Виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/500 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 у розмірі 3305 гривень з грошових коштів, внесених на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області згідно з квитанцією №22741.23.9 від 08.01.2014 року.

В задоволенні решти вимог в цій частині відмовити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , правонаступником яких є ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення з квартири АДРЕСА_1 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 .

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2015 року в частині визначення розміру грошових коштів, внесених на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області згідно з квитанцією №22741.23.9 від 08.01.2014 року, які підлягають поверненню ОСОБА_1 , змінити, зменшивши його до 25695 гривень.

В решті рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 липня 2015 року, з урахуванням виправлених у ньому описок ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17 серпня 2015 року, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 у користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1233 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 червня 2021 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Приколота Т.І.