Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 758/245/20
Номер провадження: 22-ц/824/8250/2021
Головуючий у суді першої інстанції С.С. Захарчук
Суддя -доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач

Єдиний унікальний номер справи 758/245/20
02 червня 2021року місто Київ

Номер справи 758/245/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Сіра Ю.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Громадська організація «Київське міське фізкультурно - спортивне

товариство «Україна»

відповідач Централізована бухгалтерія дитячо - юнацьких спортивних шкіл

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2

на ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 02 квітня 2021 року, постановлену у складі судді Захарчук С.С., в приміщенні Подільського районного суду м.Києва, -

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ГО «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна», Централізованої бухгалтерії дитячо-юнацьких спортивних шкіл про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення вихідної допомоги та компенсації за несвоєчасну виплату вихідної допомоги, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що розпорядженням голови ГО «Міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» в м. Києві № 11 від 29.02.2008 вона була призначена директором дитячо - юнацької спортивної школи м.Києва з плавання з 06.03.2008. Листом Централізованої бухгалтерії дитячо-юнацьких спортивних шкіл від 13.12.2019 її повідомлено про звільнення та надано копію розпорядження голови ГО «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» №45-к від 29.11.19, яким припинено її повноваження як директора Дитячо-юнацької спортивної школи м. Києва з плавання за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Зазначила, що рішення про припинення її повноважень було прийнято відповідачем - шляхом колегіального рішення президії, що є порушенням вимог чинного законодавства, а президія перевищила свої повноваження. Вказує на те, що її звільнення на підставі вказаного розпорядження за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є неправомірним та повинно бути визнаним незаконним та скасоване, оскільки вказану норму закону може бути засновано лише до господарських товариств, яким позивач не являється.

У грудні 2020 року Громадська організація «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» подала до суду заяву, у якій просила закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, посилаючись на те, що ОСОБА_1 оскаржує своє звільнення з посади директора Дитячо-юнацької спортивної школи м. Києва з плавання за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а тому даний спір повинен вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02 квітня 2021 року заяву ГО «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» задоволено. Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ГО «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна», Централізованої бухгалтерії дитячо-юнацьких спортивних шкіл про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення вихідної допомоги та компенсації за несвоєчасну виплату вихідної допомоги, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою поновити провадження у справі та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на її незаконність, порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність фактичним обставинам справи, що мають значення для справи по суті спору.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказала, що суд безпідставно закрив провадження у справі та відніс даний спір до господарського судочинства, оскільки голова Організації не мав законних повноважень звільняти позивача з роботи. Суд не дослідив належним чином статутні документи ДЮСШ м. Києва з плавання та ГО «КМФСТ «Україна» та не взяв до уваги, що відповідач в особі голови Організації перевищив свої повноваження, надані йому Статутом. Також суд не взяв до уваги лист Міністерства України у справах сім'ї, молоді та спорту від 09.10.2009 №5.1/12784 та не врахував, що для припинення повноважень посадової особи потрібна підстава для звільнення, а саме: протокольне рішення Вищого органу товариства про припинення повноважень, яке відсутнє з причин відсутності у голови Організації повноважень на прийняття такого рішення. Вказала, що судом не враховані правові позиції Великої Палати Верховного Суду про чітке розмежування понять припинення повноважень та звільнення. Суд закриваючи провадження у справі не врахував, що надання повноважень власником або уповноваженим органом містить у собі строковість таких повноважень, які припиняються після строку на який їх надали або припиняються достроково, а позивач працювала на підставі безстрокового трудового договору.

У відзиві на апеляційну скаргу ГО «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» зазначила, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та таким, що не підлягають задоволенню, оскільки виконавчий орган ДЮСШ м. Києва з плавання є одноосібний (директор), що здійснює управління поточною діяльністю цим товариством після призначення на цю посаду засновником, яким є ГО «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна», що підтверджується статутом, корпоративні права якого як засновника ДЮСШ м. Києва з плавання є об`єктом захисту визначеного статтею 13 Конституції України, зокрема у спосіб передбачений ч.3 ст.99 ЦК України. Оскільки позивач у даній справі оскаржує законність розірвання з нею трудового договору на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України та просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження ГО «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» про припинення її повноважень як директора ДЮСШ м. Києва з плавання, тому даний спір підлягає розгляду саме у порядку господарського судочинства.

Своїм правом на подачу відзиву Централізована бухгалтерія дитячо - юнацьких спортивних шкіл не скористалася.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 підтримала подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити з викладених підстав.

Представник ГО «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» - Черевко В.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи її безпідставною, ухвалу суду просив залишити без змін як законну та обґрунтовану.

Відповідач Централізована бухгалтерія дитячо - юнацьких спортивних шкіл просила розгляд справи у суді апеляційної інстанції проводити без участі її представника. При вирішенні спору покладалася на розсуд суду та просить ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, розпорядженням Голови ГО Міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» в м. Києві №11 від 29.02.08 призначено ОСОБА_1 директором ДЮСШ з плавання з 06.03.2008.

29.11.2019 розпорядженням Голови ГО «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» № 45-к відповідно до п. 40 постанови КМУ від 05.11.08 №993 «Про затвердження Положення про дитячо-юнацьку спортивну школу» припинено повноваження директора Дитячо-юнацької спортивної школи м. Києва з плавання ОСОБА_1 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України з 29.11.2019.

ОСОБА_1 було повідомлено щодо припинення її повноважень як директора Дитячо-юнацької спортивної школи м. Києва з плавання листом Централізованої бухгалтерії дитячо-юнацьких спортивних шкіл від 13.12.2019 б/н, яке містило додатком вищевказане розпорядження.

Оскаржуючи своє звільнення на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, ОСОБА_1 у позовній заяві посилається на те, що питання її звільнення було винесено на рішення президії ГО «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна», що є порушенням, а тому відповідач, прийнявши рішення про припинення її повноважень, шляхом колегіального рішення президії порушив вимоги чинного законодавства, а президія перевищила свої повноваження. Розпорядження № 45-к від 29.11.2019 підписано одноосібно Головою, без посилання на рішення президії, без додатків протоколу рішення президії, чи витягу з протоколу, і не відповідає вимогам оформлення рішень колегіальних органів або розпоряджень чи наказів, які приймаються на підставі таких колегіальних рішень.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки позивачем оскаржується дотримання органом управління процедури ухвалення рішення про припинення її повноважень на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, тому в силу норм чинного законодавства даний спір відноситься до юрисдикції господарських судів.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він повністю узгоджуються із матеріалами справи та встановленими судом обставинами справи, з огляду на наступне.

Так, статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

На підставі статті 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи, якими є загальні збори учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Частою першою статті 98 ЦК України передбачено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Відповідно до частини першої статті 99 ЦК України виконавчий орган створюють загальні збори товариства. У частині третій статті 99 ЦК України передбачено, що члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов`язків, якщо у установчих документах не визначені підстави їх усунення.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач була призначена на посаду директора Дитячо - юнацької спортивної школи м. Києва з плавання на підставі розпорядження голови ГО Міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» в м. Києві.

Згідно відомостей з Єдиного держаного реєстру юридичних фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань засновником Дитячо-юнацької спортивної школи м.Києва з плавання () є Громадська організації «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» ().

У пункті 3 статуту Дитячо-юнацької спортивної школи м.Києва з плавання, затвердженому постановою президії Київського міського фізкультурно-спортивного товариства «Україна» від 30 вересня 2016р. №П-2-02 зазначено, що спортивна школа заснована київським міським спортивним товариством відповідно до постанови президії міської ради Київського міського спортивного товариства профспілок «Україна» від 22 вересня 2005 року № П-4-10. Засновником спортивної школи є Громадська організація «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» (ідентифікаційний код 02605150, місцезнаходження юридичної особи: 04108, м.Київ, вул. Кирилівська, будинок 105).

Дитячо-юнацька спортивна школа м.Києва з плавання є юридичною особою і діє на підставі статуту, який затверджується засновником, має печатку зі своїм найменуванням, штамп, бланк, розрахункові та інші рахунки в банківських установах за погодженням з засновником, власну атрибутику (п. 6 статуту ДЮСШ м.Києва з плавання).

Зокрема, пунктом 43 статуту ДЮСШ м.Києва з плавання визначено, що безпосереднє керівництво спортивною школою здійснює директор, який призначається на посаду (звільняється з посади) засновником (власником) відповідно до законодавства. Виконавчий орган ДЮСШ м.Києва з плавання є одноосібний (директор), що здійснює управління поточною діяльністю цим товариством після призначення на цю посаду засновником, яким є Громадська організація «Київське міське фізкультурно - спортивне товариство «Україна» ().

Управління спортивною школою здійснюється засновником в межах повноважень, передбачених чинним законодавством та цим Статутом.

Правові та організаційні засади функціонування громадських об`єднань визначені Законом України від 22 березня 2012 року № 4572-VІ «Про громадські об`єднання».

Положеннями даного Закону визначено, що статут громадського об`єднання має містити відомості зокрема, про повноваження керівника, вищого органу управління, інших органів управління громадського об`єднання(п.4 ч.1 ст.11 Закону України від 22 березня 2012 року №4572-VІ).

Із пункту 28 статуту Громадської організації «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» (відповідача), затвердженого протоколом позачергової конференції Громадської організації «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» від 10 січня 2019 року вбачається, що керівними органами Товариства є : Конференція-вищий керівний орган, Рада-виконавчий орган, що діє у період у період між проведенням Конференції; Президія ради (або президія) - орган управління, що діє у період між засіданнями ради.

У розділах 5, 6, 7 Статуту Громадської організації «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» визначені компетенція Конференції Товариства, Ради Товариства, Президії ради Товариства, що не передбачає призначення або звільнення директорів ДЮСШ, заснованих та підпорядкованих Товариству, у тому числі Дитячо-юнацької спортивної школи м.Києва з плавання, а також звільнення їх з цієї посади цими колегіальними органами Товариства.

Пунктом 29 статуту Громадської організації «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» встановлено, що керівником Товариства є Голова Товариства.

Пунктом 60 статуту Громадської організації «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» визначено, що Голова Товариства приймає на роботу та звільняє з роботи директорів ДЮСШ, заснованих та підпорядкованих Товариству, укладає та розриває, відповідно до законодавства, контракти з ними.

Із матеріалів справи вбачається, що позивача було призначено на посаду директора директора Дитячо-юнацької спортивної школи м.Києва з плавання розпорядженням Голови ГО Міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» в м. Києві та припинено її повноваження як директора Дитячо-юнацької спортивної школи м.Києва з плавання розпорядженням Голови Громадської організації «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» на підставі пункту 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 оскаржує законність розірвання з нею трудового договору на підставі пункту 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України.

Так, згідно статті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У КЗпП України визначено виключний перелік підстав припинення трудового договору.

За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання із ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Відповідно до змісту частини першої статті 167 ГК України корпоративні права визначаються як права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи у управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно з частиною третьою статті 167 ГК України корпоративні відносини визначаються як відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

У зв`язку з цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Зважаючи на це, зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів») зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «1 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року, відповідно до підпункту 1 пункту 1 якого частину першу статті 41 КЗпП України доповнено пунктом 5 такого змісту «5) припинення повноважень посадових осіб».

Згідно з пояснювальною запискою до проекту вказаного Закону передбачення такої підстави розірвання трудового договору забезпечить «можливість розірвання трудового договору без наведення підстав при припиненні повноважень посадових осіб», а в якості компенсації для захисту інтересів останніх - мінімальний розмір вихідної допомоги у розмірі середньої заробітної плати за шість місяців. З огляду на вказане під час розгляду спору щодо розірвання трудового договору (контракту) за пунктом 5 статті 41 КЗпП України матиме значення не наявність підстав для припинення повноважень (звільнення) посадової особи, а дотримання органом управління (загальними зборами, наглядовою радою) передбаченої цивільним законодавством й установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення. Тому для визначення юрисдикції суду для розгляду ініційованого звільненим з посади керівником юридичної особи (її виконавчого органу) спору з цією юридичною особою, її власником (органом, уповноваженим здійснювати від імені власника управління такою особою) про законність звільнення цього керівника (припинення його повноважень або усунення від посади), слід враховувати таке:

За правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень за частиною третьою статті 99 ЦК України).

До юрисдикції господарського суду належать спори, в яких позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оскаржує законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого припинення повноважень (звільнення).

До 28 березня 2014 року, коли відповідно до підпункту 1 пункту 3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання діяльності юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 10 жовтня 2013 року набрала чинності нова редакція пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, юрисдикція господарського суду поширювалася на вищевказані спори за участю господарських товариств, а з 28 березня 2014 року - за участю будь-яких юридичних осіб».

З огляду на те, що повноваження позивача, як керівника юридичної особи, припинені 29.11.2019 за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, який фактично оскаржує рішення органу управління (власника) щодо такого припинення, а інші позовні вимоги є похідними, тому висновок суду першої інстанції про те, що цей спір має розглядатися за правилами господарського судочинства є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності оскаржуваного розпорядження голови Громадської організації «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» №45-к від 29 листопада 2019 року про припинення повноважень директора ДЮСШ м.Києва з плавання ОСОБА_1 на підставі п.5. ст.41 КЗпП Україна, з огляду на те, що голова Громадської організації «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» не наділений повноваженнями одноособово приймати рішення про припиняти повноважень директорів ДЮСШ, заснованих та підпорядкованих цього товариству, в тому числі і директора ДЮСШ м.Києва з плавання, зводиться до встановлення обставин дотримання головою Громадської організації «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» передбаченої цивільним законодавством, установчими документами Громадської організації «Київське міське фізкультурно-спортивне товариство «Україна» та ДЮСШ м.Києва з плавання процедури ухвалення рішення щодо такого припинення.

Питання про наявність чи відсутність порушення при прийнятті відповідного розпорядження та підстав для задоволення позову підлягає з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення скарги, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду при вирішенні питання про закриття провадження у справі з підстав п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам процесуального закону. Підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Загалом доводи апеляційної скарги у своїй сукупності зводяться до помилкового розуміння заявником вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції ухвалу суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 02 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 07 червня 2021 року.

Судді:

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна