Справа № 643/3625/19
Провадження № 2/630/9/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року м. Люботин

Суддя Люботинського міського суду Харківської області Дем`яненко І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу № 643/3625/19 (провадження № 2/630/9/21) за позовною заявою Акціонерного Товариства «КБ «Приватбанк», інтереси якого представляє Савицька Анастасія Миколаївна, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Виклад позиції позивача.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до укладеного договору

від 17 червня 2011 року б/н ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15 100,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки.

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе кредитних зобов`язань, у відповідача станом на 25 лютого 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 67 361, 88 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 67 361, 88 грн.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 09 липня 2020 року справу прийнято до провадження Люботинського міського суду Харківської області, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін..

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.

Представник відповідача подала відзив на позов, в яому просила застосувати строки позовної давності, зазначивши, що перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки. ОСОБА_2 вказувала на те, що строк дії картки закінчився в липні 2014 року, до цього часу її чоловік і вносив платежі за кредитом, останній з яких був зроблений в вересні 2014 року. Крім того, просила врахувати, що ОСОБА_1 з 1999 року має захворювання мозку, в 2006 році йому встановлено 3 групу інвалідності, з 2013 року став погіршуватися стан здоров`я відповідача, в цей час виникли труднощі з коштами, роботи не було. ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, має ряд хронічних захворювань, потребує значних коштів на лікування. Єдиним доходом відповідача є пенсія по інвалідності, яка становить на теперішній час 2 100грн., крім того він має ще малолітню доньку 2008 року народження.

Представник відповідача надав відповідь на відзив, в якій вважав доводи позивача необґрунтованими та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 17 червня 2011 укладений договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 15 100,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договірні зобов`язання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 підтверджуються анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 17 червня 2011

Згідно з розрахунком відповідач станом на 25 лютого 2019 року має перед ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 67 361,88 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом (тіла кредиту) - 14 125, 42 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 44 408, 18 грн., пені - 5 144, 38 грн., а також штрафів: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 3183, 90 грн - штраф (процентна складова).

Мотиви суду, норми права, які застосовував суд,.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Враховуючи викладене, заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки за змістом укладеного між сторонами договору від 17 червня 2011 року, умови якого зафіксовані лише у анкеті-заяві, яка підписана відповідачем, не містять строку повернення кредиту (користування ним), тому у відповідача до пред`явлення банком цього позову до суду не виникло зобов`язання з повернення отриманих коштів, оскільки початок перебігу позовної давності у такому випадку визначається відповідно до частини другої статті 530 ЦК України.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові

від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№ 14-131цс19).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, отже, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на наявність правових підстав для стягнення у примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у розмір 14 152, 42 грн., оскільки відповідачем не заперечувалось отримання кредиту та не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 14 152, 42 грн.

Разом з тим вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та комісії за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафів є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, пені, комісій не містять підпису ОСОБА_1 , а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розумів саме ці умови та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, варто зазначити, що на час отримання кредитних коштів, відповідачу встановлено 3 групу інвалідності та понад 10 років мав захворювання мозку. Тому у цій справі не можна вважати Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17.

Заява представника відповідача, щодо врахування висновків Верховного Суду України, викладені у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, є безпідставною, з огляду на таке.

Правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), ґрунтувалась на тому, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

У анкеті-заяві зазначено, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомилася і погодилася з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді.

З урахуванням встановлених у цій справі обставин, а саме, що належними доказами підтверджено лише погодження сторонами умов, зазначених у анкеті-заяві, тому відсутні підстави для застосовування висновків Верховного Суду України про те, що правила користування платіжною карткою також є складовою кредитного договору, оскільки у справі відсутні будь-які докази на підтвердження погодження сторонами такої умови.

З урахуванням застосованих правових висновків, та відповідно встановлених у справі обставин, відсутні підстави для застосування правових висновків Верховного Суду України, висловлених у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Інші вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із їх безпідставністю.

Розподіл судових витрат

Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду, пропорційно до задовлених вимг

Керуючись ст. 530,551, 625, 634, 638, 149, 1054, ст. 7, 12, 13, 81, 141, 257, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов АТ КБ «Приват банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації якого за адресою: АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства КБ «Приватбанк» (р/р НОМЕР_2 МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором № бн від 17 червня 2011 року на суму 14 152 (чотирнадцять тисяч сто п`ятдесят дві) гривні 42 копійки).

В іншій частині позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації якого за адресою: АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства КБ «Приватбанк» (р/р НОМЕР_2 МФО 305299, ) судовий збір на суму 403 (чотириста три) гривні 59 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач: АТ КБ «Приватбанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д,

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації якого за адресою: АДРЕСА_1

Повний текст рішення виготовлено 28 січня 2021 року.

Суддя (підпис) І. В. Дем`яненко