Справа № 495/4426/20
рішення
ІМЕНЕМ УКрАЇНи

26 травня 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Заверюха В.О., при секретарі Червинській І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідачів адвоката Олійник Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Білгород-Дністровський прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради як орган опіки та піклування про виселення,

ВСТАНОВИВ:
Білгород-Дністровськаї квартирно-експлуатаційна частина звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Білгород-Дністровський прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради як орган опіки та піклування про виселення з службової квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст та обґрунтування позову
Під час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 (ВМС України) м.Білгород-Дністровський, військовослужбовець ОСОБА_2 у відповідності до протокольного рішення військової частини НОМЕР_1 на склад 3 особи дружина ОСОБА_3 і дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рахунок Міністерства оборони України на час проходження військової служби був забезпечений службовою житловою площею за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно договору з купівлі і продажу нерухомого майна в регіонах України (квартири для військовослужбовців Збройних Сил України) реєстраційний №51 від 12.10.2015 року, права власності на службову квартиру АДРЕСА_1 належить Міністерству оборони України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серія ЕЕМ 992669 індексний номер 45536123 від 12.10.2015 року та передано Білгород-Дністровській КЕЧ району згідно акту приймання передачі від 07.12.2015 року. 27 квартир, які розташовані по АДРЕСА_3 рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 13.04.2017 року №191 затверджено розподіл службових квартир по АДРЕСА_3 . Згідно витягу із наказу військової частини НОМЕР_1 за №88 від 24.04.2018 року сержанта ОСОБА_2 , на підставі його рапорту виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Зазначений наказ виданий на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.03.2018 року №22-РС про звільнення сержанта ОСОБА_2 з військової служби відповідно до ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас за пунктом «і», у зв`язку із закінченням строку контракту за відсутності бажання продовжувати військову службу), у зв`язку із чим знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу військової частини, при цьому службову житлову площу відповідач ОСОБА_2 не здав. У відповідності до п.3.16 наказу Міністерства Оборони України від 30.11.2011 року №737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» листом командира військової частини НОМЕР_1 за вих. №1421 від 07.06.2018 року повідомлено про необхідність звільнення службового приміщення встановленим порядком у місячний термін. Також Білгород-Дністровською КЕЧ району на виконання приписів п.23 розділу 4 вимог Наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №380 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» військовослужбовцю ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_2 було направлені рекомендованими листами вимоги вих. №210 від 04.02.2020 року, вих. №342 від 26.02.2020 року про вивільнення займаного ними службового житлового приміщення у двотижневий строк зі складанням акту прийому передачі до Білгород-Дністровської КЕЧ району, проте у встановлений строк зазначене вище жиле приміщення військовослужбовцем ОСОБА_2 у встановленому порядку не повернуто. Фактично використання службового жилого приміщення відповідачами в порушення вимог Наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №380 унеможливлює виконання завдань позивача з розквартирування 152 сімей безквартирних військовослужбовців, що перебувають на обліку в Білгород-Дністровському гарнізоні. Контроль за вивільненням службових жилих приміщень (службової жилої площі) покладається на начальників КЕЧ району. На теперішній час ОСОБА_2 проходить службу за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, станом на час звернення до суду Білгород-Дністровської КЕЧ району з позовом організація забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу Державної прикордонної служби України у м.Білгороді-Дністровському є компетенцією Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України згідно ст.28 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 року №1040, що реалізується третьою особою без самостійних вимог за рахунок коштів та фонду службового житла Державної прикордонної служби. Враховуючи викладене з метою організації контролю за виконанням завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб, Білгород-Дністровська КЕЧ району звернулась з листами за вих. №211 від 04.02.2020 року, вих. №343 від 26.02.2020 року до військовій частині НОМЕР_2 , в якому просило вручити вимогу про звільнення службового приміщення та надати час для прибуття військовослужбовця ОСОБА_2 до Білгород-Дністровської КЕЧ району для підписання акту-приймання- передачі займаного ними службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . У відповідь на лист Білгород-Дністровської КЕЧ району від 26.02.2020 року №343 Білгород-Дністровський прикордонний загін листом від 20.03.2020 вих. №704/2768 надав інформацію про вручення вимоги про звільнення службового приміщення військовослужбовцю ОСОБА_2 та йому надано можливість для прибуття до Білгород-Дністровської КЕЧ району для підписання акту приймання-передачі займаного службового приміщення, однак станом на час подання позовної заяви військовослужбовець ОСОБА_2 не прибув, жилу площу за адресою: АДРЕСА_2 у встановленому порядку не звільнив.

Стислий виклад позиції відповідачів
Відповідач скористався своїм правом та на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що під час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 м.Білгорода-Дністровського, відповідач військовослужбовець ОСОБА_2 у відповідності до протокольного рішення військової частини НОМЕР_1 на склад сім`ї три особи був забезпечений службовою житловою площею по АДРЕСА_2 . Рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 13.04.2017 року №191 «Про затвердження розподілу службових квартир в будинку по АДРЕСА_3 » затверджено рішення адміністрації Білгород-Дністровської КЕЧ району про розподіл службових квартир, в тому числі спірної квартири АДРЕСА_1 . Пунктом 2 зазначеного рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради головному спеціалісту з питань квартирного обліку управління житлово-комунального господарства ОСОБА_6 доручено видати ордери військовослужбовцям Білгород-Дністровського гарнізону на право вселення в службові квартири в будинку по АДРЕСА_4 . За вказаних обставин військовослужбовцю ОСОБА_2 на склад сім`ї три особи було видано ордер на право вселення в службову квартиру АДРЕСА_1 . Згідно з цим ордером троє осіб набули право зайняти зазначене житлове приміщення житловою площею 30,8 кв.м. (копія ордеру на службове житлове приміщення № 1299 серія НФ). Таким чином, відповідач, як дружина військовослужбовця ОСОБА_2 разом із нашою дочкою 2013 року народження набули право на житло у відповідному будинку по АДРЕСА_3 , як члени сім`ї військовослужбовця. Відповідачі зареєстровані і постійно проживають за вказаною адресою. ІНФОРМАЦІЯ_3 народився та був зареєстрований за цією ж адресою та постійно проживає у спірній квартирі син ОСОБА_7 . Відповідачі іншого житла та прав на нерухоме майно не маєть. Отже, оскільки відповідачі та їх малолітня дочка, а згодом і малолітній син 2017 року народження, вселилися у службову квартиру АДРЕСА_1 на підставі спеціального ордеру, постійно проживають і зареєстровані там, не мають іншого житла на момент подання позову про виселення, тому відповідачі мають триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначена квартира є їхнім «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції. Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №88 від 24.04.2018 року сержанта ОСОБА_2 , командира гармати 2-го розрахунку 2-го гарматного артилерійського взводу 3-ої гарматної артилерійської батареї, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18 березня 2018 року №22-РС з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту, вважати таким, що справи та посади здав та його направлено для зарахування на військовий облік до Білгород-Дністровського ОМВК, м.Білгород-Дністровський. Також у зазначеному витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №88 від 24.04.2018 року констатовано, що ОСОБА_2 службовим житлом забезпечений. При цьому будь-яких вказівок чи приписів щодо звільнення відповідача ОСОБА_2 займаної службової квартири зазначений наказ не містить. Тому в даній справі підлягає встановленню, чи відповідатиме виселення нас із квартири, що є службовим житлом, без надання іншого житлового приміщення критеріям, що викладені у пункті другому статті 8 Конвенції. Відповідно до контракту про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу від 27 червня 2018 року, укладеному військослужбовцем ОСОБА_2 строком на три роки, сержант ОСОБА_2 з вказаної дати проходить військову службу в Білгород-Дністровському прикордонному загоні Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України на військовій посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії стрілець 2 відділення інспекторів прикордонної служби мобільної прикордонної застави «Білгород-Дністровський». Тобто, відповідач є військовослужбовцем, а члени його родини у розумінні статті 125 ЖК, вважаються сім`єю військовослужбовця, яка не підлягає виселенню зі службового житла без надання іншого житлового приміщення. Вказана норма гарантує неможливість виселення без надання іншого житлового приміщення сім`ї військовослужбовця, яка проживає в службовому жилому приміщенні та не має іншого житла. Тим більше, що основний квартиронаймач відповідач ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій і має пільги встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо першочергового забезпечення жилою площею (п.14 ст.ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Як зазначалось, у службовій квартирі, яку отримав відповідач ОСОБА_2 під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 , проживають і зареєстровані двоє малолітніх дітей, права і інтереси яких охороняє держава. Зважаючи на викладене, оскільки зміст і спрямованість діяльності держави визначають права та свободи людини і їх гарантії, а утвердження та забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави (частина друга статті 3 Конституції України), доводи позивача слід визнати необґрунтованими, а позовні вимоги - такими, що не підлягають задоволенню.

Рух справи у суді
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.07.2020 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
30.07.2020 року судом зроблено запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідачів.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.09.2020 року в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів до участі у справі №495/4426/20 за позовом Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Білгород-Дністровський прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про виселення залучено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради як орган опіки та піклування.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.09.2020 року з Білгород-Дністровської міської ради витребувана належним чином завірена копія рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міськрої ради від 13.04.2017 року №191 «Про затвердження розподілу службових квартир в будинку по АДРЕСА_3 військовослужбовця Білгород-Дністровського гарнізону» із додатками.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав.
Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів адвокат Олійник Р.В. позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що
Представник виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради як орган опіки та піклування в судове засідання не зявився, повідомлявся, прчини неявки суду не відомі.
Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зсувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування
Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 13.04.2017 року №191 «Про затвердження розподілу службових квартир в будинку по АДРЕСА_3 » затверджено рішення адміністрації Білгород-Дністровської КЕЧ району про розподіл службових квартир, в тому числі спірної квартири АДРЕСА_1 .

Пунктом 2 зазначеного рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради головному спеціалісту з питань квартирного обліку управління житлово-комунального господарства ОСОБА_6 доручено видати ордери військовослужбовцям Білгород-Дністровського гарнізону на право вселення в службові квартири в будинку по АДРЕСА_4 . Додатком зазначеного рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради є список військовослужбовцій Білгород-Дністровського гарнізону, яким розподілено службові квартири.

На підставі вказаного рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради відповідачу, як військовослужбовцю ОСОБА_2 на склад сім`ї три особи було видано ордер на право вселення в службову квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується ордером на службове житлове приміщення №1299 серія НФ. Згідно з цим ордером троє осіб набули право зайняти зазначене житлове приміщення житловою площею - 30,8 кв.м..

Таким чином, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як дружина військовослужбовця ОСОБА_2 разом із донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 набули право вказане на житло, як члени сім`ї військовослужбовця.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_5 , який був зареєстрований за цією ж адресою. Відповідачі зареєстровані та постійно проживають у спірній квартирі, що підтверджується довідкою ПП «Житлово-житловий комплекс «Мегаполіс» №16 від 17.08.2020 року.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно ч.1, 3 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановленихЖитловим кодексом Українита іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначений Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081(далі - Порядок).

На підставі п.7 Порядку, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями.

Службове житлове приміщення надається військовослужбовцю на всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним (у тому числі на дружину (чоловіка) і неповнолітніх дітей, які проживають окремо від військовослужбовця в даному або іншому населеному пункті). Члени сім`ї військовослужбовця дають письмову згоду на проживання в службовому житловому приміщенні.

Військовослужбовець та повнолітні члени його сім`ї беруть письмове зобов`язання щодо звільнення службового житлового приміщення в передбачених законодавством випадках (п.14 Порядку).

Згідно п.15 Порядку службове житлове приміщення надається незалежно від перебування військовослужбовця на квартирному обліку, без урахування пільг, передбачених для забезпечення громадян житлом.

Пунктом 19 Порядку передбачено, що у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством.

Аналогічні за змістом положення містилися в Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженійнаказом Міністерства оборони України №737 від 30 листопада 2011 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Конституцією Українипередбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

За положеннямистатті 47 Конституції Україникожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до положеньстатті 9 ЖК Української РСРгромадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підставі в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно зістаттею 109 ЖК Української РСРвиселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частини перша, друга цієї статті).

Відповідно дост. 118 ЖК Української РСРслужбові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідност. 124 ЖК Української РСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Статтею 125 ЖК Української РСР передбачено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Таким чином, не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, зокрема, сім`ї військовослужбовців, які перебували на військовій службіне менш як десять років(стаття 125 ЖК Української РСР).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 листопада 2013 року у справі №6-115цс13, у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №127/11474/17 (провадження №61-10088св18).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №88 від 24.04.2018 року, сержанта ОСОБА_2 , командира гармати 2-го розрахунку 2-го гарматного артилерійського взводу 3-ої гарматної артилерійської батареї, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18 березня 2018 року №22-РС з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту, вважати таким, що справи та посади здав та його направлено для зарахування на військовий облік до Білгород- Дністровського ОМВК м. Білгород-Дністровський.

Відповідно до контракту про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу від 27 червня 2018 року, укладеному військослужбовцем ОСОБА_2 строком на три роки, сержант ОСОБА_2 з вказаної дати проходить військову службу в Білгород-Дністровському прикордонному загоні Південного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України на військовій посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії стрілець 2 відділення інспекторів прикордонної служби мобільної прикордонної застави «Білгород-Дністровський». Відповідач іншим житлом за новим місцем служби не забезпечений.

Розглядаючи справи цієї категорії, суди повинні враховувати інтереси сторін і вирішувати такі спори залежно від установлених обставин та на підставі вимог закону, а також ураховувати, що внаслідок виселення відповідачів без надання їм іншого жилого приміщення у зв`язку з переміщенням по службі, пов`язаним з переїздом в іншу місцевість, без забезпечення житлом, порушується право цих осіб і членів їхніх сімей на житло.

Такий же висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 листопада 2013 року у справі №6-115цс13.

Поняття «житло» не обмежується приміщенням, у якому особа проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, тобто існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Частиною 2 ст.10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із закономі є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06) від 02 грудня 2010 року установив порушення статті 8 Конвенції, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Установлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Згідно ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»).

Поряд з викладеним, суд зазначає також і про те, що відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд при вирішення даного спору враховує норми Конвенції про захист прав дитини, оскільки, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є неповнолітніми дітьми, і останні, не можуть бути позбавлені житла без доведених та законних на те підстав.

Оскільки відповідачі в силу ст.125 ЖК Української РСР не можуть бути виселені зі службового житла без надання іншого житлового приміщення, відповідач ОСОБА_2 продовжує нести військову службу, у службовій квартирі, яку відповідач ОСОБА_2 отримав під час служби у НОМЕР_1 , проживають і зареєстровані його дружина ОСОБА_3 та неповнолітні діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відповідачі вселені на законних підставах ,в квартирі проживають тривалий час, підтримують житло у належному стані, квартира є єдиний та постійним місцем проживання, відсутність іншого житла на праві власності, за новим місцем проходження служби відповідач ОСОБА_2 житлом не забезпечений.

Окремо слід звернути увагу на те, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла, та стороною позивача не наведено суду будь-яких доказів необхідності виселення відповідачів зі спірної службової квартири, при цьому позивачем не доведено та судом не встановлено фактів, які б свідчили про явну потребу суспільства у житлі, яке має звільнити військовослужбовець.

Висновки за результатами розгляду справи
Враховуючи наведені обставини справи у взаємозв`язку, норми закону, якими вони врегульовані, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для виселення відповідачів із займаного службового житлового приміщення.

Керуючись ст.ст.4, 12-13, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Білгород-Дністровський прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради як орган опіки та піклування про виселення - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Заверюха В.О.