ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2844/19Головуючий у 1-й інстанції Марціцка І.Б.
Провадження № 22-ц/817/405/21 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

секретаря - Сович Н.А.

з участю сторін - представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Василишина К.В.,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Мшанецьке на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2020 року, постановлене суддею Марціцкою І.Б., в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Мшанецьке про визнання договору оренди землі недійсним та усунення перешкод у користуванні належною земельною ділянкою шляхом скасування запису про державну реєстрацію речового права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до відповідача ПАТ Мшанецьке про визнання недійсним договору оренди землі та усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом скасування запису про державну реєстрацію речового права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в обґрунтування якого зазначив, що оспорюваний договір ним не підписувався, як і не надавалося повноважень підписувати такий договір іншим особам, що стверджується відповідним витягом з реєстру довіреностей. Вважав оспорюваний договір таким, що суперечить його інтересам, укладеним без його відома, всупереч його волі, шляхом підробки підпису.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2020 року позов задоволено частково. Усунуто перешкоди ОСОБА_1 шляхом скасування запису про державну реєстрацію договору оренди землі від 01.06.2012 року, зареєстрованого Управлінням Держгеокадастру в Теребовлянському районі 07.06.2012 року за № 05431. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Мшанецьке» на користь ОСОБА_1 768,40 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ Мшанецьке просить скасувати рішення суду, вважаючи його прийнятим без повного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що господарством з часу розпаювання землі та видачі колишнім працівникам та пенсіонерам радгоспу «Мшанецький» державних актів на право приватної власності на землю (з вересня 2004 року) орендуються земельні ділянки, в тому числі й належна ОСОБА_1 земельна ділянка розміром 3,84 га з кадастровим номером 01001:0154.

Вказує, що спірний договір оренди земельної ділянки від 01.06.2021 року відповідно до вимог ст. 203 ЦК України укладено з волі та згоди ОСОБА_1 , що підтверджується наданими для укладення договору родиною останнього ксерокопією паспорта та Державного акта власника земельної ділянки, необхідних для виготовлення в землевпорядній організації кадастрового плану та план-схеми земельної ділянки. У зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на час укладення та державної реєстрації договору в місцях позбавлення волі, такий договір від імені власника був підписаний його матір`ю ОСОБА_2 , яка була наділена відповідними повноваженнями.

Звертає увагу, що після звільнення з місць позбавлення волі (29.03.2013 року) ОСОБА_1 особисто отримував орендну плату в господарстві в грошовій на натуральній формах (2 404, 62 грн та 1 000 кг зерна), що стверджується його підписами у відповідних відомостях за 2013 рік та свідчить про проінформованість про користування Товариством його земельною ділянкою на правах оренди. У зв`язку з цим, посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення із даним позовом вважає помилковим.

Відзив від позивача ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ПАТ Мшанецьке до суду апеляційної інстанції не надходив.

Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, представник відповідача ПАТ Мшанецьке в судове засідання не з`явився, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Василишин К.В. відносно задоволення апеляційної скарги заперечив, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим; таким, шо скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі, не підлягає.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Відповідно до ч.ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,84 га, яка знаходиться на території Мшанецької сільської ради.

07 червня 2012 року за № 0543 Управлінням Держкомзему в Теребовлянському районі зареєстровано договір оренди вищевказаної земельної ділянки, укладений 01.06.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Мшанецьке» (а.с. 7-10).

Згідно інформації Державної установи «Копиченецька виправна колонія (№112) від 21.06.2019 року № 1774 вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 20.05.2011 року ОСОБА_1 був засуджений на 3 роки 2 місяці позбавлення волі. 22.07.2011 року ОСОБА_1 прибув в державну установу «Копичинецька виправлна колонія», 06.12.2012 року вибув в державну установу «Городоцький виправний центр», кінець строку відбування покарання 18.04.2014 року (а.с.12).

Відповідно до довідки ДУ «Городоцький виправний центр № 131» від 18.07.2019 року ОСОБА_1 відбував покарання в установах виконання покарань з 18.02.2011 року, в тому числі в ДУ «Городоцький виправний центр № 131» з 17.12.2012 року по 29.03.2013 року (а.с. 13).

Надані Товариством письмові відомості на виплату грошей № 9 за липень 2019 року, №№ 1 і 2 за серпень 2019 року містять інформацію про виплату ПАТ Мшанецьке ОСОБА_1 відповідно 7 600 грн, 4 910 і 2 690 грн орендної плати за користування землею (а.с. 33-38).

Позивач ОСОБА_1 факти отримання коштів від ПАТ Мшанецьке за користування земельною ділянкою заперечує.

З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 23.10.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 надано копію договору оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,84 га, який укладено між останнім та ПАТ «Мшанецьке» (а.с. 11).

Як вбачається з повного витягу Єдиного реєстру довіреностей № 42708507, ОСОБА_1 не видавав довіреності ОСОБА_2 на вчинення від його імені будь- яких дій (а.с. 65-78).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Наслідком обрання позивачем неефективного способу захисту є відмова судом у задоволенні його позовних вимог.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ч. 2 даної статті є визнання правочину недійсним.

Згідно вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи зі змісту вищевказаної статті Закону, слід зробити висновок, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно вимог ч. 1 ст. 14 ЗУ Про оренду землі договір оренди землі укладається в письмовій формі.

У постанові від 16.06.2020 року в справі № 145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у випадку не досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні правовідносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Разом із тим, Велика Палата констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину. А під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

При цьому, ефективним способом захисту порушеного права Велика палата зазначає вимоги про усунення перешкод в користуванні належним особі на праві власності майном шляхом повернення земельної ділянки або скасування запису про державну реєстрацію речового права, які можуть бути пред`явлені впродовж усього часу тривання порушення права законного володільця відповідної земельної ділянки.

Також, у відповідності до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що договір оренди між сторонами не укладався, внаслідок чого відсутні правові підстави для визнання неукладеного договору недійсним, а також з того, що ефективним способом захисту прав позивача є усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою позивача шляхом скасування запису про реєстрацію договору Управлінням Держкомзему в Теребовлянському районі 07 червня 2012 року за № 05431.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що зроблені з урахуванням вимог закону, що регулює спірні правовідносини та відповідно до наявних у матеріалах справи доказів.

Встановивши, що ОСОБА_1 не підписував договір оренди землі, оскільки перебував в місцях позбавлення волі й докази того, що договір на підставі довіреності підписувала матір позивача ОСОБА_2 у матеріалах справи відсутні, суд першої інстанції, на думку колегії суддів прийшов до вірного висновку, що договір оренди належної позивачу на праві власності земельної ділянки не укладався, а відтак - відсутні правові підстави для визнання такого договору недійсним.

Також, беручи до уваги факт реєстрації відповідачем 07.06.2012 року права оренди за договором, вірними є висновки суду першої інстанції в частині наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , як власника земельної ділянки, про усунення відповідачем перешкод у користуванні вказаною земельною ділянкою шляхом скасування запису за № 05431 про реєстрацію Управлінням Держкомзему в Теребовлянському районі 07 червня 2012 року наявного у відповідача права за вищевказаним договором.

Доводи апеляційної скарги ПАТ Мшанецьке в частині укладення договору оренди земельної ділянки від 01.06.2021 року з волі та згоди ОСОБА_1 колегією суддів відхиляються, як такі, що спростовуються фактом перебування позивача з у період з 22.07.2011 року до 18.04.2014 року в державній установі «Копичинецька виправна колонія» та державній установі «Городоцький виправний центр», а також витягом з Єдиного реєстру довіреностей № 42708507, яким підтверджується факт відсутності довіреності від імені ОСОБА_1 на вчинення від його імені будь- яких дій іншою особою, в тому числі, його матір`ю.

Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги відповідача в частині ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки факту пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом з посиланням на те, що ОСОБА_1 у 2013 році отримував від Товариства орендну плату в грошовій та натуральній формах колегія суддів відхиляє, оскільки негаторний позов, яким є вимоги про усунення перешкод в користуванні належним на праві власності майном шляхом скасування державної реєстрації права оренди відповідача можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Саме такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в п. 96 постанови від 04.07.2018 року в справі № 653/1096/16-ц та підтверджено у постанові від 16.06.2020 року в справі № 145/2047/16-ц.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, після звернення 30.10.2019 року позивача з даним позовом, а саме, 16.01.2020 року набрали чинності зміни до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019 року).

З урахуванням вказаних змін статтю 26 вищевказаного Закону викладено в новій редакції, частина 3 якої передбачає можливість ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Також, дана стаття передбачає можливість захисту цивільних прав особи судом іншим способом, встановленим договором або законом.

Приймаючи рішення в даній справі в частині задоволення вимог позивача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації права оренди відповідача за договором, суд першої інстанції всупереч вимог ч. 3 ст. 26 вищевказаного Закону не вирішив питання щодо припинення права оренди відповідача на земельну ділянку, власником якої є позивач.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати у доповненні або в зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Беручи до уваги вимоги ч. 3 ст. 26 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в редакції Закону № 340-IX від 05.12.2019 року, що передбачає можливість ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації прав виключно з одночасним припиненням цим рішенням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених ч. 4 ст. 367 ЦПК України підстав для виходу судом апеляційної інстанції за межі доводів апеляційної скарги та зміни рішення Теребовлянського районного суду шляхом приведення його резолютивної частини у відповідність до вимог Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 367 ч. 4; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 26 ч. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1952-ІV від 01.07.2004 року з наступними змінами та доповненнями, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Мшанецьке задовольнити частково.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2020 року в частині задоволення позовних вимог щодо усунення перешкоди ОСОБА_1 шляхом скасування запису про державну реєстрацію договору оренди землі від 01.06.2012 року, зареєстрованого Управлінням Держгеокадастру в Теребовлянському районі 07.06.2012 року № 05431 змінити, виклавши його у наступній редакції: Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою шляхом скасування запису про державну реєстрацію договору оренди землі від 01.06.2012 року, зареєстрованого Управлінням Держгеокадастру в Теребовлянському районі 07.06.2012 року № 05431, та припинення права оренди Приватного акціонерного товариства Мшанецьке на земельну ділянку з кадастровим номером 01001:0154.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 05 травня 2021 року.

Головуючий Н.Б. Щавурська

Судді : Б.І. Сташків

М.В. Хома