Справа №443/1811/20
Провадження №2/443/836/21
РІШЕННЯ

іменем України

03 червня 2021 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

з участю: секретаря судового засідання Кушнір М.І.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Цюмрака М.Д.,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом в якому, із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно витягу з погосподарської книги с. Бережниця Жидачівського району Львівської області від 22.09.2020 року №986, в житловому будинку по АДРЕСА_1 станом на 30.06.1990 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 , голова двору; ОСОБА_2 , 1958 року народження - дружина; ОСОБА_1 , 1987 року народження - дочка; ОСОБА_3 , 1984 року народження - син. Станом на 30.06.1990 року кожному із членів колгоспного двору умовно належало 1/4 частки у майні двору. Стверджує, що після смерті батька ОСОБА_4 його ј частку у майні двору успадкувала вона, оскільки проживала разом із спадкодавцем, тому у відповідності до ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, і фактично стала власником, з урахуванням і її частки 1/2 частини майна колгоспного двору.

Крім того, стверджує, що відповідачі по справі відмовилися від спадкування на її користь. Після смерті батька позивач вирішила оформити спадщину на своє ім`я, однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що є спадковим майном. Тому, позивач змушена звертатися до суду із вказаним позовом, з метою захисту свої майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 18.11.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провавадження.

У судовове засідання позивач позов підтримала, позовні вимоги просить задоволоти.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів викладених в позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог..

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнала, просила позов задоволити та зазначила, що не претендує на майно колгоспного двору.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив позов задоволити та зазначив, що не претендує на майно колгоспного двору.

Оскільки відповідачі визнали позовні вимоги, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 , актовий запис №49 (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться знаходиться по АДРЕСА_1 .

Оскільки, за життя ОСОБА_4 не склав заповіту, належне йому майно спадкується між спадкоємцями в порядку спадкування за законом.

Згідно витягу з погосподарської книги села Бережниця, що станом на 30.06.1990 року будинковолодіння на вулиці по АДРЕСА_1 належить до колгоспного двору, були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 - голова двору; ОСОБА_2 , 1958 року народження - дружина; ОСОБА_1 , 1987 року народження - дочка; ОСОБА_3 , 1984 року народження - син (а.с.10).

Згідно довідки Стрийського МБТІ (а.с.15) житловий будинок АДРЕСА_1 інформації про право власності на об`єкт нерухомого майна станом на 31.12.212 року не зареєстровано.

Матеріалами справи встановлено, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_1 ..

20 серпня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 написали зави про відмову від спадкування майна після смерті чоловіка та батька ОСОБА_4 (а.с.16-17).

Відтак, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є його дочка - позивачка ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 18.04.1987 року, з якого вбачається, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.13).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 02.09.2006 року, 02.09.2006 року, актовий запис №17, зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с.14).

Постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. від 27.09.2020 року (а.с.12) ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належав померлому і є спадковим майном.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Матеріалами справи встановлено, що нерухома майно, яке є предметом спору у даній справі - житловий будинок та господарській споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 належав колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_4 , що підтверджується такими доказами:

-довідкою Бережницької сільської ради №713 від 12.08.2020 року (а.с.11), згідно якої вказане вище будинковолодіння належить ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-витягом з погосподарської книги села Бережниця, з якого вбачається, що станом на 30.06.1990 року будинковолодіння по вулиці по АДРЕСА_1 належить до колгоспного двору, були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 - голова двору; ОСОБА_2 , 1958 року народження - дружина; ОСОБА_1 , 1987 року народження - дочка; ОСОБА_3 , 1984 року народження - син (а.с.10);

Згідно з даними технічного паспорт житловий будинок побудовано у 1933 році (а.с.41-43).

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо нерухомого майна - житлового будинку та господарських споруд, згідно технічного паспорту від 17 серпня 2020 року, що розташовані у АДРЕСА_1 , що належали на праві власності ОСОБА_4 .

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно перешкоджає їй в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом.

Відтак, враховуючи вище вказане, вимога про визнання за позивачем права власності на житловий будинок та господарські споруд, згідно технічного паспорту від 17 серпня 2020 року, що розташовані у АДРЕСА_1 підлягає до задоволення.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачі позов визнали, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , прож.: с.Бережниця, Жидачівського району Львівської області, ІПН НОМЕР_4 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 червня 2021 року.

Головуючий суддя С.І Сливка