ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» червня 2021 року

м. Харків

справа № 643/12714/20

провадження № 22ц/818/2601/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне підприємство «Салтівське трамвайне депо»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року в складі судді Харченко А.М.

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 09 травня 2020 року сталося зіткнення трамвая «Тетра-Т3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 із трамваєм № НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого їй заподіяно тілесні ушкодження.

Вказала, що постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року у справі № 641/4410/20 водія ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 21 липня 2020 року.

Зазначила, що за наслідками зіткнення трамваїв вона отримала травми, у зв`язку з чим з місця події 09 травня 2020 року була доставлена та госпіталізована в ургентному порядку до 1 нейрохірургічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої допомоги ім. проф. Мещанінова» з діагнозом струс головного мозку.

Вказала, що знаходилась на лікуванні із діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, періорбітальна гематома зліва, гіпертонічна хвороба. Після стаціонарного лікування її направлено на лікування до невропатолога поліклініки з відкритим листом непрацездатності. Вона перебувала на амбулаторному лікуванні з 18 травня 2020 року до 06 червня 2020 року.

Зазначила, що за час лікування за наслідками дорожньо-транспортної пригоди нею витрачено грошових коштів на загальну суму 5380,00 грн, що підтверджується фіскальними чеками.

Крім того, їй заподіяна моральна шкода, оскільки вона зазнала фізичних страждань від болю під час заподіяння ушкоджень обличчя і голови, а також при подоланні їх наслідків. Неможливість виходу на вулицю з понівеченим обличчям вплинула на порушення її життєвих зв`язків та спілкування з людьми, для налагодження якого їй довелось докладати додаткових зусиль. Вона досі відчуває страх загрози своєму життю і не може пересуватися міським транспортом.

Просила стягнути з Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» на її користь матеріальну шкоду у розмірі 5380,00 грн та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» на її користь матеріальну шкоду у розмірі 5380,00 грн та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн; в іншій частині в задоволенні позову відмовлено; стягнуто з Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» на її користь судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Комунальне підприємство «Салтівське трамвайне депо» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що фіскальні чеки про придбання ліків не є належними доказами витрат, понесених позивачкою на відновлення здоров`я, оскільки не містять інформації про те, ким придбані ліки та з якою метою. У матеріалах справи відсутня медична документація, яка б давала можливість співставити, чи відповідають придбані медичні препарати переліку лікарських засобів, визначених у призначенні лікаря або виписному епікризі. З наданої позивачкою виписки з медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що їй рекомендовано лише три препарати: «армадін», «нейромакс» та «кваніл», на придбання яких витрачено 1079,69 грн. Доказів необхідності придбання інших лікарських засобів не надано. Завдання позивачці моральної шкоди не підтверджено. Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає принципам розумності і справедливості.

09 квітня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Вказала, що відповідачем не спростовано наявність у неї травм, які потребують тривалого лікування та реабілітації, для чого необхідні відповідні ліки. Висновки відповідача, що окремі ліки та засоби гігієни не могли використовуватися нею для лікування і реабілітації від отриманих ушкоджень, ґрунтується на припущеннях. Визначений судом розмір компенсації моральної шкоди є справедливим.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» необхідно задовольнити частково, рішення суду змінити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки витрати на лікування у розмірі 5380,00 грн, що підтверджується наданими нею чеками на придбання ліків, та відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 травня 2020 року сталося зіткнення трамваїв «Тетра-ТЗ», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , з трамваєм № НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 .

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року у справі № 641/4410/20 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП та застосовано щодо нього покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. Постанова набрала законної сили 21 липня 2020 року (а. с. 15-17).

За наслідками зіткнення трамваїв ОСОБА_1 отримала травми, у зв`язку з чим з місця події була госпіталізована в ургентному порядку до 1 нейрохірургічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої допомоги ім. проф. Мещанінова» з діагнозом струс головного мозку.

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 8842 від 15 травня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 09 травня 2020 року по 15 травня 2020 року із діагнозом: закрита черепно - мозкова травма (ЧМТ), струс головного мозку, періорбітальна гематома зліва, гіпертонічна хвороба 11 ст. 2 ст., ризик високий. СН 11 Аст. Госпіталізована в ургентному порядку зі скаргами на головний біль, запаморочення, нудоту, біль у місцях забоїв, оніміння зубів верхньої щелепи, носову кровотечу. Зі слів хворої травма виникла при зіткненні трамваїв.

Хвора отримувала симптоматичну терапію, стан стабілізувався. В зв`язку зі збереженням загальномозкової, вогнищевої неврологічної симптоматики хвору після стаціонарного лікування направлено на лікування до невропатолога поліклініки з відкритим листом непрацездатності.

Рекомендовано «Армадін» по 300 мг 2 рази на день протягом 1 місяця, «Нейромакс» по 1 таблетці 2 рази на день протягом 1 місяця, «Кваніл» по 500 мг 2 рази на день протягом 1 місяця (а. с. 18-19).

Як вбачається з листка непрацездатності, серія АДР № 712064 Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 21», ОСОБА_1 знаходилась на амбулаторному лікуванні у період з 18 травня 2020 року до 05 червня 2020 року (а. с. 20).

ОСОБА_1 надано копії чеків про придбання ліків та допоміжних засобів: від 09 травня 2020 року на суму 309,20 грн, від 11 травня 2020 року на суму 1098,20 грн, від 12 травня 2020 року на суму 558,70 грн, від 15 травня 2020 року на суму 78,40 грн, від 16 травня 2020 року на суму 332,00 грн, від 16 травня 2020 року на суму 173,10 грн, від 16 травня 2020 року на суму 171,76 грн, від 16 травня 2020 року на суму 64,20 грн, від 20 травня 2020 року на суму 165,80 грн, від 13 травня 2020 року на суму 899,30 грн, від 15 травня 2020 року на суму 862,20 грн, від 31 травня 2020 року на суму 233,50 грн, від 22 травня 2020 року на суму 155,90 грн, від 12 травня 2020 року на суму 162,40 грн, від 02 червня 2020 року на суму 117,90 грн, тобто загалом на суму 5382,56 грн (а. с. 11-14).

Пунктом третім частини другої статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1 статті 1172 ЦК України).

Частина 2 статті 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується його законним власником, тобто особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Відповідне тлумачення викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 311/2467/16-ц, провадження № 61-30575св18.

При цьому, пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, з вини водія трамвая Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажирка ОСОБА_1 отримала ушкодження. Зазначені обставини відповідачем не заперечуються.

З 09 травня 2020 року по 15 травня 2020 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні, а з 18 травня 2020 року по 05 червня 2020 року на амбулаторному.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення матеріальної шкоди з Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо», суд першої інстанції посилався на доведеність завданої шкоди та наявність підстав її відшкодування, обмежившись лише вказівкою на те, що позивачкою документально підтверджені чеками на придбання ліків витрати у розмірі 5380,00 грн.

Проте, в повному обсязі з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 дійсно надано копії чеків про придбання лікарських препаратів та медикаментів на суму 5382,56 грн (а. с. 11-14).

Разом з тим, з виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 8842 від 15 травня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 рекомендовано придбання певного переліку ліків, а саме: «Армадін», «Нейромакс» та «Кваніл» (а. с. 18-19).

З наданих позивачкою копій чеків вбачається, що нею придбано: «Армадін» - 16 травня 2020 року вартістю 332,00 грн, «Кваніл» - 16 травня 2020 року вартістю 173,10 грн та 171,76 грн, 20 травня 2020 року вартістю 165,80 грн, 31 травня 2020 року вартістю 172,83 грн, «Нейромакс» - 16 травня 2020 року вартістю 64,20 грн, тобто загалом позивачкою витрачено на придбання цих ліків 1079,69 грн.

Доказів того, що інші придбані лікарські засоби призначені їй лікарем для лікування травм, які вона отримала у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 09 травня 2020 року, зокрема, рецептів, призначень, медичних виписок, епікризів не надано.

Самі по собі чеки про придбання ліків та медичних засобів без підтвердження необхідності їх придбання призначеннями лікаря не є належними доказами розміру завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я матеріальної шкоди.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, що призвело до неправильного визначення розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, рішення суду в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає зміні зі зменшенням суми стягнення з 5380,00 грн до 1079,69 грн.

Щодо вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що неправомірними діями водія відповідача позивачці заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи стан здоров`я та вік ОСОБА_1 , характер спричинених їй ушкоджень, тривале знаходження на лікуванні з 09 травня 2020 року по 05 червня 2020 року, також, з урахуванням тяжкості та тривалості вимушених змін у її житті, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судова колегія вважає обґрунтованим та справедливим стягнення з відповідача на користь позивачки у рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди 20 000,00 грн.

Посилання Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» на те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає принципам розумності і справедливості судова колегія відхиляє, враховуючи те, що ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, будучи пасажиркою транспорту загального користування, що належить Комунальному підприємству «Салтівське трамвайне депо», який несе відповідальність як за дії своїх водіїв під час виконання ними своїх службових обов`язків, так і за безпеку пасажирів під час їх перевезення, тому визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є справедливим.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково, на 20,07% (1079,69 грн з 5380,00 грн), про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково на 40 %, тому з відповідача на її користь підлягає стягненню судовий збір за подачу позову у розмірі 168,75 грн + 336, 32 грн, що є підставою для зменшення стягнутого судового збору з 1681,60 грн до 505, 07 грн.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» в цій частині також задоволено частково, на 79,93 % (100-20,07) відповідно, тому з ОСОБА_1 на його користь підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1008,08 грн (840,80*150/100 = 1261,20 грн; 1261,20 грн * 79,93% = 1008,08 грн).

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року - змінити, зменшивши розмір стягнутої з Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди з 5380,00 грн до 1079,69 грн та розмір стягнутого з Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» на користь ОСОБА_1 судового збору з 1681,60 грн до 505,07 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Салтівське трамвайне депо» 1008,08 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 07 червня 2021 року.