№ провадження 2/646/1279/2021
Справа № 646/1637/21
У Х В А Л А

02.06.2021 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Власової Ю.Ю.

секретар судового засідання - Сердюк В.К.,

розглянувши в підготовчому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання Харківської міської ради Харківської області про залишення без розгляду позову керівника Слобідської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області до Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

У провадженні Червонозаводського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом керівника Слобідської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області до Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення.

Матеріали справи містять клопотання Харківської міської ради Харківської області про залишення без розгляду позову керівника Слобідської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області.

В обґрунтування клопотання зазначено, що позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності через наявність органу, на який покладений контроль за використанням та охороною земель. Прокурором не обґрунтовано наявності встановлених законом підстав представництва інтересів держави при зверненні з позовом у даній справі, що свідчить про відсутність процесуальної дієздатності. В клопотанні зазначено, що представляти інтереси територіальної громади або вчиняти певні дії для захисту порушених прав має виключно Харківська міська рада.

У підготовчому засіданні представник Харківської міської ради Харківської області підтримала заявлене клопотання, яке просила задовольнити.

У підготовчому засіданні представник Слобідської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області заперечувала проти задоволення клопотання, зазначаючи про відсутність правових підстав для залишення позову без розгляду за обставин, наведених відповідачем.

Суд, вислухавши думку представника позивача, приходить до наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01.04.2008 № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме: Конституцію доповнено статтею 131-1, п. 3 ч. 1 якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частинами 1, 2 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно ч. 3 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 ЦПК України, у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року.

Так, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Отже, системне тлумачення положень ст. 56 ЦПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії», заява № 42454/02, § 35).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а також зазначає компетентний орган, якщо такий наявний.

У даній справі, прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави та не визначив у позовній заяві Харківську міську раду уповноваженим органом у спірних правовідносинах, оскільки Рада є одним із співвідповідачів, рішення якого оскаржується через недотримання вимог законодавства, у зв`язку з чим, не може бути одночасно і позивачем, і відповідачем у справі.

Цим прокурор обґрунтував відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, тобто навів підставу для представництва інтересів держави.

За аналогічних обставин у справі № 698/119/18 Велика Палати Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 року дійшла висновку, що у разі коли прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, визначив Управління одним із співвідповідачів у справі та заявив вимогу про визнання незаконними та скасування його наказів, помилковими є висновки судів попередніх інстанцій про неможливість захисту прокурором інтересів держави за вимогами, які він заявив, оскільки відсутній орган, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (цей орган не може бути одночасно і позивачем, і відповідачем).

При цьому Велика Палата Верховного Суду підтримала свою позицію, наведену у справі № 587/430/16-ц у постанові від 26.06.2019 року про те, що процедура, передбачена ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (щодо попереднього повідомлення компетентного органу про порушення інтересів держави) застосовується тільки у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту, а не у випадку відсутності компетентного органу.

Тобто в даному випадку посилання Харківської міської ради на те, що прокурор мав звернутись до Ради з метою усунення порушень є безпідставними, оскільки, як вже було зазначено вище, процедура, передбачена ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (щодо попереднього повідомлення компетентного органу про порушення інтересів держави) застосовується тільки у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Також суд враховує, що в даному випадку прокурором оскаржується саме рішення Харківської міської ради та остання виступає у даній справі в якості відповідача.

Щодо посилань Харківської міської ради (у клопотанні від 15.03.2021 року) на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2019 року по справі № 912/2385/18, суд зазначає наступне.

В даному випадку, прокурор звернувся до суду в інтересах держави, в статусі позивача, в той час, як у справі № 912/2385/18 прокурор звернувся до суду в інтересах Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Східного офісу Державної аудиторської служби України до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртранссервіс-груп» та відділу освіти, молоді та спорту Устинівської РДА з вимогами про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 90 577,26 грн.

Тобто предмети спору та сторони у даній справі та справі № 912/2385/18 є різними.

З урахуванням тієї обставини, що прокурор у даній справі навів підстави для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, визначив Харківську міську раду одним із співвідповідачів у справі та заявив вимогу про визнання незаконними та скасування п. 21 додатку 4 до рішення 37 сесії 7 скликання Харківської міської ради «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» від 19.08.2020 року № 2236/20, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для залишення позову без розгляду, у зв`язку з чим, клопотання Харківської міської ради не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 56 ЦПК України, Законом України «Про прокуратуру», суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання Харківської міської ради Харківської області про залишення без розгляду позову керівника Слобідської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області до Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено і підписано без проголошення 07 червня 2021 року.

Суддя - Ю.Ю. Власова