Дата документу 27.01.2021 Справа № 467/896/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 467/896/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Баруліна Т. Є.
Провадження № 22-ц/807/76/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» у особі представника Данильченко Олени Олександрівни на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.06.2010 ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір № ZPKC2, згідно з умовами якого позивач надав, а відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 1 953 432,03 гривні на термін до 01.06.2017 зі сплатою відсотків за користування кредитом. Сплата кредиту була обумовлена щомісячними платежами. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 1 953 432,03 гривні. Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 05.03.2018 має заборгованість перед позивачем у сумі 4 753 168,20 гривень, яка складалась із: 1 650 173,13 гривень заборгованість за тілом кредиту, 1 078 760,97 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 024 234,10 гривні пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором. Зобов`язання за кредитним договором від 02.06.2010 № ZPKC2 були забезпечені договорами поруки, укладеними з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідно до умов договорів поруки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 несуть солідарну відповідальність з боржником відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 2 481 049,60 гривень, яка складалась із: 1 650 173,13 гривень заборгованість за тілом кредиту, 830 876,47 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом.

Заочним рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 02.06.2010 № ZPKC2у сумі 1 121 172 (один мільйон сто двадцять одна тисяча сто сімдесят дві) гривні 29 копійок, яка складається із: 871 170,25 гривень тіло кредиту, 250 002,04 гривні нараховані проценти за користування кредитом. солідарно з кожним із поручителів окремо: з поручителем ОСОБА_2 , з поручителем ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк», у рівних частинах витрати по сплаті судового збору у сумі 1 651 (одна тисяча шістсот п`ятдесят одна) гривня 22 копійки.

В іншій частині позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» - відмовлено.

Відповідачі рішення суду не оскаржили.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» у особі представника Данильченко О.О. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимог задовольнити в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачами не надано, що не є перешкодою для апеляційного розгляду справи відповідно до приписів ч. 3 статті 360 ЦПК України.

Відповідачі до судових засідань апеляційного суду не з`являлись, надаючи весь час заяви про відкладення розгляду справи через різні причини. З урахуванням їх поведінки, яка вбачається з матеріалів справи, що відповідачі протягом п`яти років розгляду справи жодного разу не були присутніми у судових засіданнях, колегія у зв`язку з їх повторною неявкою вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності у судовому засіданні 27 січня 2021р. відповідно до положень ч. 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, представника банку, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши новий доказ, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 02.06.2010 ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір № ZPKC2. Позивач надав, а відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 1 131 909,55 гривень на термін до 01.06.2017 (п. А.1, А.3, 1.1, 1.2, Додаток №1).

Пунктом А.6 кредитного договору сторони обумовили сплату процентів за користування кредитом у розмірі 26% річних. Сторони кредитного договору досягли згоди, що оплата кредиту (тіла кредиту та нарахованих процентів) здійснюється щомісячними платежами у сумі 25 000 гривень, які сплачуються до 5-го числа наступного місяця. Останній платіж має бути сплачений до 01.06.2017 у сумі 31 925,27 гривень (П.А.3, 1.2, Додаток №1).

Зобов`язання за кредитним договором були забезпечені: договором поруки від 02.06.2010 № ZPKC2/1, укладеним відповідачкою ОСОБА_2 з ПАТ КБ «Приватбанк (а.с. 12) та договором поруки від 02.06.2010 № ZPKC2/2, укладеним відповідачем ОСОБА_3 з ПАТ КБ «Приватбанк (а.с. 13).

Відповідно до вказаних договорів, у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п.4 договорів). Сторони договорів поруки погодили, що вони вступають в силу з моменту підписання і діють до повного виконання зобов`язань за кредитним договором (п.11 договорів).

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 1 131 909,55 гривень на термін до 01.06.2017 (а.с. 209-211).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 05.03.2018 має заборгованість перед позивачем у сумі 4 753 168,20 гривень, яка складалась із: 1 650 173,13 гривень заборгованості за тілом кредиту, 1 078 760,97 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 024 234,10 гривні пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором.

Проте, банк в уточненій позовній заяві просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку не всю вище вказану заборгованість, а лише тіло кредиту у сумі 1 650 173,13 гривень та відсотки, нараховані станом на 05.03.2018р., в сумі 830 876,47 грн.

Судом здійснено свій розрахунок.

Так, суд зазначив, що згідно з розрахунком заборгованості (а.с. 5-6) відповідачем ОСОБА_1 було сплачене тіло кредиту у сумі 260 739,30 гривень та нараховані проценти за користування кредиту в сумі 903 491,20 гривень. А згідно з кредитним договором відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 1 131 909,55 гривень, тому, якщо позичальником сплачено на погашення суми кредиту 260 739,30 гривень, то заборгованість за тілом кредиту становить 871 170,25 гривень.

Навівши вказані розрахунки, суд вважав, що вимога позивача про стягнення тіла кредиту у сумі 1 650 173,13 грн. суперечить умовам кредитного договору, а доказів, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткові угоди до кредитного договору, відповідно до яких була збільшена сума наданого кредиту, суду не надано.

Також, аналізуючи вимги банку щодо відсотків, суд вказував, що позивач просить стягнути нараховані проценти у сумі 830 876,47 гривень. Але відповідно до Додатку №1 до кредитного договору за весь час користування кредитом відповідач ОСОБА_1 мав сплатити нараховані на тіло кредиту проценти у сумі 1 153 493,24 гривні. Згідно з розрахунком заборгованості ним сплачені грошові кошти на погашення процентів за користування кредитом у сумі 903 491,20 гривня.

Але заборгованість за відсотками банк нарахував поза межами строку дії договору, який визначено сторонами до 01.06.2017р., тому відсотки слід було нараховувати саме до цієї дати. Враховуючи вказані обставини та суму сплачених коштів на погашення відсотків, судом визначено заборгованість за відсотками до стягнення у розмірі 250 002,04 грн.

Таким чином, суд стягнув з відповідачів, попарно з позичальника із кожним з поручителів окремо, заборгованість за кредитним договором сумі 1 121 172 (один мільйон сто двадцять одна тисяча сто сімдесят дві) гривні 29 копійок, яка складається із: тіла кре-

диту - 871 170,25 гривень, нарахованих процентів за користування кредитом 250 002,04 гривні.

В апеляційній скарзі банк посилається на допущену судом неповноту у встановленні дійсних обставин у справі, оскільки між банком та позичальником було укладено додаткову угоду, якою було збільшено розмір наданого кредиту, про що надав копію цієї додаткової угоди.

В ході апеляційного розгляду справи представник банку зазначив, що неповнота, якої припустився суд при встановленні обставин у цій справа, полягає в тому, що суд неналежним чином вивчив розрахунок заборгованості, з якого видно, що тіло кредиту у листопаді 2012р. одноразово значно збільшилось, що і є свідченням отримання додаткових кредитних коштів.

Вказує, що суд не це уваги не звернув та не перевірив, у зв`язку з чим відбулось таке збільшення тіла кредиту, а тому неправомірно взяв до уваги лише умови первісної редакції кредитного договору.

Надаючи додаткову угоду до кредитного договору на стадії апеляційного провадження, банк саме і посилався на те, що не приховував таких обставин, які є відображеними у розрахунку заборгованості.

Колегія визнала такі доводи апелянта обгрунтованими, та, оскільки дійсно у розрахунку мається відповідне відображення збільшення поточної кредитної заборгованості, вважає, що суд в дійсності припустився неповноти, не перевіривши підстави для такого збільшення та не врахувавши його взагалі при самостійному визначенні розміру заборгованості за тілом кредиту.

Оскільки банк такі обставини визначив у доказовій базі, яка була наявною у матеріалах справи, то колегія приймає до уваги надану копію додаткового договору.

Проаналізувавши її зміст, колегія встановила такі обставини.

Так, додатковою угодою № 2 від 23.11.2012р. до кредитного договору № ZPKC2 від 02.06.2010р. були внесені зміни у його умови.

Вказаною додатковою угодою були внесені зміни в п. А.2 кредитного договору та визначено, що кредитний ліміт складає 1 826 717,83 грн., у тому числі: у розмірі 1 738 649,36 грн. на реструктуризацію заборгованості за кредитними договорами № ZPKC2 від 02.06.2010р., № 14.14308 від 26.12.2007, 14.12674 від 10.07.2007, 14.13770 від 30.10.2007, укладеними між сторонами ( т. 2 а.с. 106).

Саме вказана зміна кредитного ліміту відображена в розрахунку заборгованості, у якому 30.11.2012р. поточне тіло кредиту з 775 256,92 грн. збільшилось до 1 738 785,36 грн. ( т. 2 а.с. 54), на що якраз і не звернув уваги суд, визнавши доведеним лише первісно встановлений ОСОБА_1 кредитний ліміт у сумі 1 131 909,55 грн.

Крім розрахунку заборгованості, таке збільшення кредитного ліміту відображено у виписці про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 , відкритому у зв`язку з укладенням кредитного договору, який відноситься до первинних бухгалтерських документів, і тому є належним і допустимим доказом ( т. 2 а.с. 116-зворот).

Зважаючи на ці обставини, суд безпідставно розраховув заборгованість за тілом кредиту із ліміту у розмірі 1 131 909,55 грн. Тому колегія приймає до уваги розрахунок банку та визначає заборгованості за тілом кредиту відповідно до нього у розмірі 1 650 173,13 грн.

Що стосується заборгованості за відсотками, то судом взято як базову суму відсотків, визначену у Додатку № 1 до кредитного договору за весь час користування кредитом у розмірі 1 153 493,24 грн.

Але, таку суму позичальник мав би сплатити у тому разі, якщо весь час дії кредитного договору виконував би свої зобов`язання належним чином, чого у цих відносинах в дійсності не відбувалось. Відтак, йому нараховувалась також пеня та штрафи за порушення зобов`зань, на які також спрямовувались кошти. Крім того, суд, не врахувавши збільшення тіла кредиту з 30.11.2012р. до суми 1 738 785,36 грн., перевіряв відсотки лише щодо тіла кредиту у сумі 1 131 909,55 грн.

Отже, відсотки також неправильно були пораховані судом.

Також судом не враховано, що після прийняття банком рішення про дострокове стягнення всієї суми кредиту, банк не вправі нараховувати подальші відсотки, навіть, якщо строк договору не сплив.

З матеріалів справи вбачається, що таке рішення банк прийняв, нарахувавши заборгованість станом на березень 2015р. Про зазначене свідчить направлення банком відповідачам повідомлення № 30.1.0.0/2 від 21.03.2015р. про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором ( т. 1 а.с. 4).

Після невиконання цього повідомлення банк 08.05.2015р. звернувся до суду з позовом про дострокове погашення всього кредиту, визначивши заборгованість саме в такому ж розмірі, як у повідомленні-вимозі.

Тому нарахування відсотків мало бути припиненим з березня 2015р., а розмір заборгованості за відсотками в сумі 469 421,87 грн. не міг в подальшому збільшуватись.

З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів по рахунку відповідача ОСОБА_1 вбачається, що у періоді з березня 2015р. і до цього часу погашень кредиту та відсотків не відбувалось, а тому відсотки залишились у тій же сумі 469 421,87 грн., яка і підлягає стягненню з позичальника.

Між тим, вимоги банку про збільшений розмір відсотків в сумі 830 876,47 гривень, про який йдеться в уточненій позовній заяві, є неправомірно нарахованими, а тому не можуть бути стягнуті, оскільки їх нарахування відбувалось після прийняття рішення про дострокове погашення всього кредиту.

Таким чином в ході апеляційного розгляду справи, підтвердились вимоги банку щодо заборгованості за тілом кредиту в сумі 1 650 173 (одного мільйона шестисот п`ятидесяти тисяч ста семидесяти трьох) гривень 13 копійок та вимоги щодо відсотків в сумі 469 421 (чотириста шістдесяти дев`яти тисяч чотириста двадцять одної) гривні 87 копійок.

Встановлюючи нові обставини щодо укладення між ОСОБА_1 та банком додаткової угоди, колегія не може не перевірити ті обставини, як це стосується поручителів, оскільки вони є солідарними боржниками з ним.

Як встановлено при дослідженні додаткової угоди № 2 від 23.11.2012р. до кредитного договору № ZPKC2, нею було збільшено тіло кредиту на значну суму з 1 131 909,55 грн. до 1 738 785,36 грн., тобто більше як на 600 000 грн.

Проте поручителі поручились за виконання позичальником ОСОБА_1 обов`язку з повернення суми кредиту у розмірі 1 131 909,55 грн., на яку мали нараховуватись відсотки. В той час як з 23.11.2012р. кредитний ліміт збільшився на 606 000 грн., та на його збільшене значення з цього часу нараховуються і всі інші складові кредитного договору.

Банк, надаючи додаткову угоду до кредитного договору, відповідних додаткових угод до договорів поруки не надав.

У договорах поруки не вбачається умов, що поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 можуть відповідати як солідарні боржники з позичальником при збільшенні кредитного ліміту.

Навпаки, в договорах поруки чітко визначено обсяг відповідальності поручителів згідно з первісною редакцією кредитного договору, тобто за кредитний ліміт в сумі 1 131 909,55 грн. ( т. 1 а.с. 12-13).

Відповідно до пункту 13 договорів поруки, зміни і доповнення до цих договорів вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Але жодної додаткової угоди до договорів поруки матеріали цивільної справи, яка розглядається з червня 2015р., не містять.

Відповідно до приписів частини 1 статті 559 ЦК України (в редакції від 19.11.2012р., яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час укладення додаткового договору до кредитного договору) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зважаючи на вимоги вказаної норми та дійсні обставини у цій справі, не укладення банком письмового договору про зміни до договорів поруки у зв`язку зі збільшенням позичальнику кредитного ліміту, призвело до припинення договорів поруки з дня внесення відповідних змін до кредитного договору.

У такому разі поручителі вже не можуть нести солідарного з позичальником обов`язку з погашення заборгованості, тому рішення в частині задоволення вимог банку до поручителів підлягає скасування відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України із відмовою в задоволенні позову до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Одночасно рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_1 підлягає зміні щодо розміру стягнутої заборгованості, яка вище визначена апеляційним судом у сумах, заявлених банком у первісно поданій позовній заяві, тобто за тілом кредиту - 1 650 173,13 грн., за відсотками - 469 421,87 грн.

Змінюючи рішення суду в частині розміру стягнутої заборгованості, колегія вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Так, у зв`язку зі збільшенням частини задоволених вимог перерозподіляються судові витрати, стягнуті судом першої інстанції, і одночасно вирішуються судові втрати в апеляційному провадженні.

За подання позову матеріального характеру на суму 2 481 049,60 грн. банком сплачено судовий збір в сумі 3 654 грн., за подачу апеляційної скарги 5 481 грн., а всього 9 135 грн. Та позов задоволено на суму 2 119 595 грн. Тому сума судового збору, яка підлягає компенсації банку за рахунок відповідача становить: 9 135 х 2 119 595 : 2 481 049,60 грн. = 7 804,16 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» у особі представника Данильченко Олени Олександрівни задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2020 року у цій справі скасувати в частині задоволення позовних вимог до поручителів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та змінити в частині розміру стягнутої заборгованості та судових витрат.

Відмовити в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до поручителів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Рішення у зміненій частині викласти у наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 02.06.2010 № ZPKC2 у сумі 2 119 595 (два мільйона сто дев`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) гривень, яка складається із: 1 650 173 (одного мільйона шестисот п`ятидесяти тисяч ста семидесяти трьох) гривень 13 копійок тіла кредиту, 469 421 (чотириста шістдесяти дев`яти тисяч чотириста двадцять одної) гривні 87 копійок нарахованих процентів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у сумі 7804 (семи тисяч восьмиста чотирьох) гривень 16 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 лютого 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.