печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарях судових засідань Ємець Д.О.

розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу №757/24984/20-ц за позовомОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» про стягнення відшкодування за невиконання договору банківського вкладу, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року позивач звернувся до Печерського районного суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»,в якій просив суд:

- стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь позивача на підставі ст.625 ЦК України 3% річних від суми заборгованості в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання в сумі 6 796,21 доларів США та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що у грудні 2013 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено три депозитних договори (надалі - Договори) :

1) договір №SAMDNWFD100 від 18.12.2013р. Вклад «Депозит плюс», відповідно до умов якого позивач передав відповідачу на депозитний рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США на строк - 3 місяця під 7,5% річних з періодом нарахування відсотків - 1 місяць;

2) договір № SAMDNWFD100 від 18.12.2013р. Вклад «Депозит плюс», відповідно до умов якого позивач передав відповідачу на депозитний рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США на строк - 6 місяців під 8,5% річних з періодом нарахування відсотків - 1 місяць;

3) договір № SAMDNWFDО600 від 20.12.2013р. Вклад «Депозит плюс», відповідно до умов якого позивач передав відповідачу на депозитний рахунок № НОМЕР_3 грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США на строк - 366 днів під 9,5% річних з періодом нарахування - 1 місяць.

Згідно з умовами зазначених в п.7. Договорів передбачено автоматичну пролонгацію дії Договорів на той самий строк без необхідності підписання додаткових документів.

Згідно п.9 вищевказаних Договорів, заявою від 28.07.2016р. позивач письмово звернувся до відповідача з вимогами про розірвання депозитних Договорів з 21.08.2016р, виплату вкладів, нарахування та виплату відсотків, заява отримана відповідачем 01.08.2016., однак була надана відповідь від 03.08.2016р. №20.1.0.0.0/7- 20160803/151, з якої зрозуміло,що відповідач не збирається виконувати умови Договорів по поверненню вкладів.

В 2016 році, позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживача, стягнення суми вкладів та відсотків за депозитними договорами.

Згідно заочного рішення Києво-Святошинського районного суду з АТ КБ «Приватбанк» було стягнуто суму вкладів з відсотками 75 394,25 доларів США (а.с.23-28).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04.12.2017р. та постановою Верховного суду від 05.12.2018р. рішення першої інстанції було залишено без змін (а.с. 30-47).

Однак, позивач вказує, що відповідач тривалий час не виконував судове рішення, а перерахував кошти лише 06.04.2020 року, що підтверджується банківської випискою від 08.04.2020р. 3990GQDL40CKC5VO (а.с. 49).

Відповідач повинен був повернути суму вкладу з відсотками 21.08.2016р. згідно заяви про дострокове розірвання депозитного договору, а виплатив лише 06.04.2020р.,тобто порушив виконання грошового зобов`язання перед позивачем.

Таким позивач, посилається на ч. 2 ст. 625 ЦК України в якій зазначається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок трьох процентів річних від простроченого грошового зобов`язання здійснюється за наступною формулою: Сума боргу х 3 % / 365 днів х кількість днів прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, позивач надає розрахунок 3% річних з урахуванням позовної давності в 3 роки:

«Дата початку розрахунку 06.04.2017; дата закінчення розрахунку 06.04.2020 кількість днів 1097; сума боргу, долар США 75 394,25; відсоткова ставка, річних - 3,0 %; долар США 6796,21»

Всього: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 06.04.2017 року по 06.04.2020 року, складає 6 796,21 доларів США .

Стягнення грошової суми в іноземній валюті здійснюється у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет № 15-93).

З врахуванням зазначених обставин позивач просить суд, стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь позивача на підставі ст.625 ЦК України 3% річних від суми заборгованості в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання в сумі 6 796,21 доларів США та судові витрати.

18.06.2020 ухвалою Печерського районного суду м. Києва провадження по даній позовній заяві було відкрито провадження в порядку загального провадження.

21.08.2020 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позивач не вірно зазначає період розрахунку 3% річних, оскільки з урахуванням загального строку позовної давності, період нарахування 3% річних може складати в період з 16.06.2017 по 16.06.2020, але оскільки Банк фактично виплатив грошові кошти позивачу 06.04.2020, то період нарахування 3% річних повинен обмежуватись датою 05.04.2020, а тому розрахунок 3% річних має рахуватись наступним чином: 75 395,25 доларів США х 3%х 1025 дн./365 дн. = 6 351, 71 доларів США.

З врахуванням зазначеного, представник відповідача просить суд врахувати наданий розрахунок для прийняття законного рішення.

10.12.2020 позивачем було подано відповідь на відзив, в якому останній погодився з розрахунком Банку та просив суд стягнути з відповідача суму в розмірі 6 3511, 71 доларів США.

03.03.2021 ухвалою суду було закрите підготовче судове засідання та призначно до розляду справи по суті.

В судове засідання представник позивача не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з цим, через канцелярію суду було подано заяву позивачем про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду було подано заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановивши зазначені обставини, дійшов до наступних висновків.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»).

З огляду на те, що позивач правомірно сподівався на належне виконання договору вкладу з відповідачем, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі, особи, винні в порушенні правил банківських операцій, у спірних правовідносинах з позивачем діяли від імені банку та розпоряджалися на власний розсуд коштами позивача вже після передачі їх на депозит, отже вчиняли протиправні дії стосовно коштів, які перейшли у власність відповідача, позивач не може бути відповідальною за порушення, вчинені посадовими особами відповідача, оскільки ним виконані умови укладених угод.

За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стягнення грошової суми в іноземній валюті здійснюється у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет № 15-93).

При цьому стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті Україні - гривні.

Крім того, вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, так само слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності.

Наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за статтею 625 ЦК України не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа №6-1286цс16).

Також, враховуючи це та правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові №6-39цс/13 від 29.05.2013 року, та докази, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що є обґрунтовані підстави для нарахування трьох відсотків річних на прострочену грошову суму за договорами банківського вкладу, укладених між позивачем та відповідачем. Крім того зазначено, що згідно з пунктами 1 та 2ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд прийшов до висновку, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, що не є сумою банківського вкладу або процентами за ним, в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті повинен бути зазначений із вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Таким чином, з врахуванням зазначених обставин справи, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача заборгованості за невиконання зобов`язання в розмірі зазначеному у розрахунку відповідача з яким погодився позивач, а саме: 6 351, 71 доларів США, що станом на день ухвалення рішення еквівалентно у відповідності до курсу НБУ на момент ухвалення рішення 177 466 грн. 77 коп.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ч.1 ст. 141 ЦПК України та вважає, що з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 774,67 грн., оскільки позивач звільнений від оплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст. ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 1-16, 526, 625, 1058, 1060, 1061, 1066, 1067, ст.ст. 1, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 2, 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. ст. 1-18, 76 81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 273, 289, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України,суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» про стягнення відшкодування за невиконання договору банківського вкладу - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 на підставі ст.625 ЦК України 3% річних від суми заборгованості в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання в сумі 6 351 (шість тисяч триста п`ятдесят один) доларів США 71 цент, що еквівалентно 177 466 (сто сімдесят сім тисяч чотриста шістдесят шість) грн. 77 коп., за курсом НБУ станом на 03.03.2021.

Стягнути на користь держави з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1774 (тисяча сімсот сімдесят чотири) грн. 67 коп.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», Код , місцезнаходження юридичної особи: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 03.03.2021

Суддя Т.Г. Ільєва