КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/7200/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року місто Київ

справа №755/15047/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Чех Н.А., у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Головне управління пенсійного фонду України про встановлення факту проживання однією сім`єю,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій просила:

встановити юридичний факт проживання однією сім'єю її та ОСОБА_3 без шлюбу у період з 2004 року по 28 березня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог посилалася на те, що вона 19 листопада 1994 року уклала шлюб з ОСОБА_3 , про що зроблено запис №2159 в Лівобережному міжрайонному управлінні реєстрації шлюбів міста Києва.

Вказувала, що через певний час у 2001 році вона з чоловіком розлучились та декілька років проживали окремо.

Зазначала, що з 2004 року вона та ОСОБА_3 знову почали проживати разом однією сім'єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство.

Посилалася на те, що реєструвати шлюб вони не поспішали, оскільки на той період часу у цьому не було потреби.

Вказувала, що під час проживання у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 у них народилась дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначала, що однією сім'єю з ОСОБА_3 вони проживали за адресою АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя.

Посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер та вона, як дружина померлого здійснила його поховання, розпорядилась речами померлого.

Вказувала, що при житті її чоловік був учасником антитерористичної операції.

Зазначала, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, необхідне для отримання статусу дружини учасника бойових дій та оформлення відповідних пільг для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2019 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єюОСОБА_2 та ОСОБА_3 без шлюбу у період з 2004 року по 28 березня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, особа, яка не брала участі в справі ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що з 19 листопада 2005 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який був розірваний 27 січня 2009 року

Вказувала, що під час шлюбу, у них народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначала, що ОСОБА_3 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

Посилалася на те, що вона зверталась до Центральної військово-лікарської комісії ЗСУ із заявою для того, щоб встановити причинний зв'язок смерті ОСОБА_3 із захистом Батьківщини, однак листом від 22 березня 2021 року №565 Центральна військово-лікарська комісія ЗСУ повідомила, що встановлений причинний зв'язок захворювання та причини смерті колишнього військовослужбовця ОСОБА_3 .

Вказувала, що після смерті ОСОБА_3 вона розпочала оформляти документи, щоб надати дочці ОСОБА_5 статус члена сім`ї померлого, на якого поширюються пільги, відповідно до ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зазначала, що на її звернення Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації повідомило, що право на отримання вищевказаних пільг та доказів має також ОСОБА_2 , яка згідно судового рішення є дружиною померлого ОСОБА_3 .

Посилалася на те, що оскаржуване рішення суперечить фактичним обставинам справи, адже в період з листопада 2005 року по січень 2009 року ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з нею.

Вказувала, що оскаржуване рішення перешкоджає неповнолітній ОСОБА_5 та їй як законному представнику дочки, яка є членом сім`ї загиблого (померлого) учасника антитерористичної операції внаслідок участі в антитерористичній операції одержати передбачені законом пільги.

17 травня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду від заявника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання посилалася на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

24 травня 2021 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив ОСОБА_2 .

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник заявника ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Заінтересовані особи: Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Головне управління пенсійного фонду України у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з п.8 ч.3 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Так, відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З аналізу наведеної статті вбачається, що особи, які не брали участь у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю її та ОСОБА_3 без шлюбу у період з 2004 року по 28 березня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказувала на те, що з 2004 року вона та ОСОБА_3 почали проживати разом однією сім'єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, вести спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя та ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилась дочка - ОСОБА_4 . Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер та вона, як дружина померлого здійснила його поховання, розпорядилась речами померлого. Посилалася на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, необхідне для отримання статусу дружини учасника бойових дій та оформлення відповідних пільг для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2019 року встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без шлюбу у період з 2004 року по 28 березня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , яка звернулася до суду з апеляційною скаргою, вказувала на те, що вона не була учасником судового розгляду, однак оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки неповнолітньої ОСОБА_5 та її як законного представника дитини щодо отримання пільг та допомоги як члену сім`ї загиблого (померлого), на якого поширюються пільги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як вбачається з додатків, які додані до апеляційної скарги, 19 листопада 2005 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області зареєстровано шлюб, актовий запис №361.

Від даного шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народилася дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

27 січня 2009 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 вказувала на те, що після смерті ОСОБА_3 вона розпочала оформляти документи, щоб надати дочці ОСОБА_5 статус члена сім`ї померлого, на якого поширюються пільги відповідно до ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зазначала, що на її звернення Управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації повідомило, що право на отримання вищевказаних пільг має також ОСОБА_2 , яка згідно судового рішення є дружиною померлого ОСОБА_3 .

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 ст.315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч.5 вказаної статті у судовому порядку може бути встановлений факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім'я створюється, зокрема на підставі шлюбу.

Статтею 25 СК України визначено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи, для вирішення заяви ОСОБА_2 у даній справі правове значення мало встановлення факту спільного проживання її з ОСОБА_3 у період, коли жоден з них не перебував у іншому шлюбі.

Разом з тим, у період, який суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без шлюбу, зокрема з 19 листопада 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

Згідно з ч.6 ст.294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснюєзаінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вбачає наявність спору між сторонами, що в свою чергу обумовлює вирішення такого питання в порядку позовного провадження, а не в порядку окремого провадження.

Враховуючи, що у зазначеній справі виник спір про право, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2019 року підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю - залишенню без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_2 право на звернення до суду з позовом на загальних підставах.

Крім того, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

Згідно з ч.ч.2-4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічнийправовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 травня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Падалко О.Ю. був укладений договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат зобовязався надати клієнту юридичну допомогу у сфері представництва інтересів клієнта в усіх судах України.

24 травня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Падалко О.Ю. було укладено додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 24 травня 2021 року, в якій сторони визначили перелік юридичних послуг та їх вартість у розмірі 10000 грн.

01 червня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Падалко О.Ю. було підписано акт виконаних робіт №1, згідно якого ОСОБА_1 прийняла від адвоката роботу, а саме:

ознайомлення з матеріалами цивільної справи №755/15047/19

складання відповіді на відзив на апеляційну скаргу;

складання адвокатського запиту до Ритуальної служби;

складання клопотання про :стягнення витрат на правову допомогу;

участь у судовому засіданні в апеляційній інстанції.

За надані послуги ОСОБА_1 було сплачено 10000 грн., що підтверджується квитанцією від 24 травня 2021 року.

Представник заявника ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів вважає, що зазначений ОСОБА_1 розмір витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. є завищеним, неспівмірним з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Беручи до уваги складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, не відповідності критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2000 грн.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Також, виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 687 грн.

Керуючись ст.ст.268, 294, 367, 368, 374, 377, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2019 року - скасувати.

ЗаявуОСОБА_2 , заінтересовані особи: Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Головне управління пенсійного фонду України про встановлення факту проживання однією сім`єю - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. та 687 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: