ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2021 року

м. Харків

Справа № 643/15300/20

Провадження № 22-ц/818/ 1213/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Задорожною А.М.,

в с т а н о в и в :

1 жовтня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 10 195,42 грн, з яких 9 320,20 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 875,22 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит.

Позов мотивований тим, що відповідно до заяви № б/н від 25.05.2011 відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Взяті на себе зобов`язання по наданню кредитних коштів позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених укладеним договором 25.05.2011. Відповідач не надавав позивачу вчасно грошові кошти для погашення заборгованості, чим порушив зобов`язання за договором. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань утворилась заборгованість, яка станом на 10.09.2020 складає 10 195,42 грн, з яких 9320,20 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 875,22 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з копії розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за тілом кредиту становить 9 320,20 грн. Відповідач погашав свою заборгованість за кредитом в тому числі за відсотками та пенею. У зв`язку з тим, що позивач не довів правомірність нарахування відсотків та пені за договором № б/н від 25.07.2011, суд відхилив розрахунки позивача в цій частині. Погашена відповідачем сума заборгованості за відсотками та пенею підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості по сумі, наданої в кредит (тіло кредиту), а непогашена заборгованість відповідача за відсотками та пенею при обчисленні суми заборгованості відповідача врахуванню не підлягає. Заборгованість відповідача по сумі наданої в кредит (тіло кредиту) погашена в повному обсязі.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати вказане рішення та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Зазначає, що відповідач поставив підпис в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він ознайомлений з Умовами та правилами та Тарифами, а отже повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах. Активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Відповідач звертався до Банку з метою перевипуску карти. Відповідач, використовувавши кредитні кошти та частково погашаючи заборгованість за кредитом, підтвердив укладення кредитного договору із банком на відповідних умовах. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Не маючи у справі обгрунтованих та доказових заперечень відповідача, суд навів доводи проти вимог повивача і відмовив банку у цих вимогах, не посилаючись на докази іншої сторони спору. Розрахунок суду не відповідає умовам договору, призводить до безпідставного звільнення відповідача від обов`язку повернути всі фактично отримані кредитні кошти, проценти за користування ними, а також неустойку у зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів. Відмовляючи у стягненні заборгованості за кредитом, суд порушує основоположні норми банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 25 травня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 14).

В анкеті-заяві зазначені паспортні та анкетні дані відповідача. Зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

В анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначив, що бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка Універсальна/GOLD становить 500 грн.

Також відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за умовами якої базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступним за звітним, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

З виписки по картковим рахункам вбачається, що позичальник ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково виконував свої зобов`язання щодо їх повернення.

За наданим позивачем розрахунком станом на 10.09.2020 заборгованість ОСОБА_1 становить 10 195,42 грн, з яких 9 320,20 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 875,22 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України.

До копії договору позивач додав копії Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У позовній заяві, обгрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «Приватбанк» посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (25 травня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (1 жовтня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відмовивши в позові, суд першої інстанції вважав, що на час розгляду справи ОСОБА_1 повністю погасив заборгованість за тілом кредиту, сума заборгованості за процентами та пенею не доведена позивачем.

Колегія суддів не може погодитись з даними висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Судом встановлено, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві від 25 травня 2011 року не визначено розміру та підстав стягнення з позичальника процентів за користування кредитними коштами, пені та інших штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, однак, до цієї анкети-заяви позивачем долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 25 травня 2011 року (а. с. 15, т. 1), яка підписана позичальником, відповідачем, й цей факт не спростований.

У зазначеній довідці вказано, зокрема, що базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступним за звітним, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Тобто, між сторонами виникли договірні зобов`язання, які передбачають не тільки повернення тіла кредиту, але й сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Отже, сплачені позичальником кошти не спрямовувалися лише на погашення заборгованості за тілом кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» звертаючись з позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 10 195,42 грн, з яких 9 320,20 грн заборгованість за тілом кредиту та 875,22 грн заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України.

З виписки по картковим рахункам вбачається, що позичальник ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково виконував свої зобов`язання щодо їх повернення.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що, відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором і має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 320,20 грн.

Відповідно до частин першої, другої, третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням підстав позову та викладених вище мотивів, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9 320,20 грн.

Позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з наданої банком довідки, видана відповідачеві кредитна картка неодноразово перевипускалась банком. Останній раз ОСОБА_1 видано картку 01.02.2018 року терміном дії до останнього дня грудня 2021 року.

За надним позивачем розрахунком заборгованості проценти за ст 625 ЦК України нараховані у розмірі 875,22 грн за період з 01.07.2019 по 10.09.2020 року, які банк і просив стягнути.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки банком нараховані відсотки в порядку ст.625 ЦК України до закінчення терміну кредитування та до пред`явлення вимоги про стягнення всієї заборгованості за тілом кредиту, підстави для їх стягнення з відповідача на користь Банку відсутні.

Враховуючи наведене, рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивач звернувся з позовом про стягнення 10 195,42 грн, задоволено позов в сумі 9 320,20 грн, що складає 91,4 % . За подачу позову і апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 5 255 (2 102 + 3 153) грн, тобто відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає сума 4 803,07 грн, що складає 91,4 % від 5 255 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове. Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: вул. Набережна Перемоги, буд.50, м. Дніпро, ) заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9 320 (дев`ять тисяч триста двадцять) грн 20 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: вул. Набережна Перемоги, буд.50, м. Дніпро, ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 4 803 (чотири тисячі вісімсот три) грн 07 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова