Справа № 552/945/21
Провадження №2/552/724/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2021 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Самсонової О.А.,

секретар судового засідання Горошко О.О.,

учасники справи та їхні представники:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області,

представник відповідача Азарян Каріне Ішханівна,

розглянувши у цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди.

У позовній заяві просив суд стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області на його користь суму інфляційних втрат, трьох відсотків річних та неустойки (пені) за несвоєчасне повернення боргу на загальну суму 234 368,90 грн. за весь період невиплати (затримки або прострочення суми повернення) основного боргу по соціальних виплатах з 15.04.2019 по 01.03.2021 р., 20000 грн. на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, та понесені ним судові витрати.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 18 березня 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі.

Після відкриття судом провадження у справі судом встановлена наявність підстав для закриття провадження у справі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у параграфі 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ,а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи

Так, постановою Великої палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18, провадження № 14-158цс20 сформульовано правову позицію, згідно якої зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги, а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Законом № 2050-III також передбачено проведення компенсаційних виплат відповідно до коефіцієнту проросту споживчих цін за порушення термінів виплати доходів громадян, передбачених цим законом. Правова природа такої відповідальності не відрізняється від правової природи відповідальності, яка виникає на підставі статті 625 ЦК України в частині її акцесорного характеру та похідної правової природи спору.

Відтак ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України та Законом України № 2050-III зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення на його користь інфляційних втрат, трьох відсотків річних та неустойки (пені) за несвоєчасне повернення боргу, а саме за несвоєчасне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 року в адміністративній справі №440/4415/18, що набрало законної сили 16 квітня 2019 року, яким зобов`язано Полтавське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок та ОСОБА_2 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 90% від загальної суми складових місячного заробітку (окладу, класного чину, вислуги років, інших виплат, які передбачені чинним законодавством) з 01 жовтня 2017 року на підставі довідки Прокуратури Полтавської області від 03 березня 2018 року № 18-107/вих.18 без обмеження її максимального розміру.

Таким чином, вимоги відповідно до ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, а також пені за несвоєчасне виконання рішення суду у вказаній вище адміністративній справі, мають акцесорний характер, а спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір, тобто за правилами адміністративного судочинства.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 зазначила наступне.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Разом із цим за правилами частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз положень частини п`ятої статті 21 КАС України та частини першої статті 19 КАС України у їх поєднані дозволяє виснувати, що юрисдикція спору про стягнення моральної шкоди із суб`єкта владних повноважень визначається як за правовою природою правовідносин, зокрема публічно-правових, так і у зв`язку з тим, чи пред`явлено позов про стягнення моральної шкоди в одному проваджені з вимогою про вирішення публічно-правового спору.

У випадку пред`явлення позову про відшкодування шкоди, у тому числі моральної, в іншому судовому проваджені такий спір підлягає розгляду за правилами цивільної або господарської юрисдикції, за виключенням випадку, якщо можливість об`єднання спорів у одне провадження в адміністративній юрисдикції не втрачена.

Велика Палата звертає увагу на те, що у цій справі позов про відшкодування моральної шкоди пред`явлено в одному провадженні з позовними вимогами про стягнення грошових коштів за аксесорним публічно-правовим зобов`язанням. А тому такі позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як встановлено судом, справа за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому провадження у справі необхідно закрити, роз`яснивши позивачу право звернутися з таким позовом до Полтавського окружного адміністративного суду.

Також необхідно роз`яснити, що відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст.255, 256 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний термін.

Повний текст ухвали виготовлений 08 липня 2021 року.

Головуючий О.А.Самсонова