Постанова

Іменем України

26 травня 2021 року

м. Київ

справа № 523/6520/15-ц

провадження № 61-308св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічними позовами)- акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Васильченко Світлана Олександрівна,

відповідачі (позивачі за зустрічними позовами): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та представника акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Васильченко Світлани Олександрівни на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2017 року у складі судді Середи І. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із позовом доОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 09 серпня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 80 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмір 11,80 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 09 серпня 2021 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 09 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно з яким останній зобов`язався солідарно у повному обсязі відповідати перед банком за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 09 серпня 2006 року станом на 14 квітня 2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 45 391,42 дол. США, з яких: 40 884,75 дол. США - заборгованість за кредитом, 4 506,67 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, крім того, сума заборгованості з пені за порушення термінів повернення кредиту та сплаті процентів за користування кредитом становить 13 657,13 грн, з яких: 1 205,66 грн - пеня за прострочення сплати кредиту та 12 451,47 грн - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом, яку АТ «УкрСиббанк» просило солідарно стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Заперечуючи проти задоволення позову АТ «УкрСиббанк», у липні 2015 року ОСОБА_1 пред`явила зустрічний позов про визнання недійсними договорів кредиту та договору іпотеки, стягнення коштів та моральної шкоди.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що кредитний договір від 09 серпня 2006 року зі всіма додатками та додатковими угодами за своїм змістом не відповідає вимогам діючого законодавства України, її інтересам, порушує споживчі права і законні інтереси. Так, предметом кредитного договору можуть бути лише гроші, виражені в українській гривні, а договори споживчого кредитування в іноземній валюті за своєю юридичною природою не є кредитними договорами, а є прикладом договорів позики, предметом яких можуть бути як грошові кошти, так і інші речі, визначені родовими ознаками. Отже, невідповідність договору споживчого кредиту вимогам закону в момент його укладення тягне за собою недійсність такого договору відповідно до статті 215 ЦК України.

Частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, а відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане виключно у гривнях, тому наявні підстави для визнання кредитного договору, укладеного з АТ «УкрСиббанк», недійсним.

Також зазначає, що кредитний договір не містить жодних посилань на орієнтовану сукупну вартість кредиту і вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, що є суттєвим порушенням законодавства України, та як наслідок - підставою для визнання кредитного договору недійсним. Крім того, кредитор не попередив, що його послуги, зважаючи на їх ціну (вартість), явно не задовольнятимуть її інтереси та вимоги, також не попередив про те, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж це очікувалось під час укладення договору. Кредитний договір взагалі не містить відповідальності кредитора за невиконання або неналежне виконання умов кредитного договору, а містить виключно положення, якими встановлено відповідальність позичальника.

Крім того, договір має істотний дисбаланс між правами кредитора та позичальника. Так, на виконання умов договору нею сплачено 93 655,72 дол. США, з яких: 39 115,25 дол. США є сплатою кредиту, а 54 540,47 дол. США є сплатою процентів за користування кредитом. Таким чином, різниця між отриманою сумою кредиту і виплаченою складає - 13 655,72 дол. США та підлягає поверненню.

Також вказувала, що дії банку завдали їй значні моральні стражданні, душевні переживання та біль, у зв`язку з чим їй завдано моральну шкоду.

На підставі вказаного ОСОБА_1 просила суд: визнати недійсними кредитний договір від 09 серпня 2006 року, укладений між нею та АТ «УкрСиббанк», та іпотечний договір від 05 вересня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Галайко О. Д. та зареєстрований у реєстрі за № 6624, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору про надання споживчого кредиту від 09 серпня 2006 року шляхом стягнення з АТ «УкрСиббанк» надмірно сплачених коштів у розмірі 13 655,72 дол. США, та стягнути з АТ «УкрСиббанк» на її користь 100 000,00 грн на відкшоудвання завданої моральної шкоди.

Заперечуючи проти задоволення позову АТ «УкрСиббанк», у листопаді 2015 року ОСОБА_2 пред`явив зустрічний позов про визнання поруки припиненою.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що порушення умов кредитного договору було допущено позичальником у червні 2014 року, однак з позовом до суду АТ «УкрСиббанк» звернулося лише у квітні 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку пред`явлення вимог до поручителя, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, що є підставою для визнання поруки припиненою.

На підставі вказаного ОСОБА_2 просив суд визнати припиненою з 01 січня 2015 року поруку, яка встановлена договором поруки від 09 серпня 2006 року, укладеним між ним та АТ «УкрСиббанк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2017 року позов АТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 09 серпня 2006 року у розмірі 45 391,42 дол. США, з яких 40 884,75 дол. США - заборгованість за кредитом, 4 506,67 дол. США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, а також заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом у розмірі 13 657,13 грн, з яких: 1 205,66 грн - пеня за прострочення сплати кредиту, 12 451,47 грн - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом та судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

У задоволенні інших вимог АТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано припиненою з 01 січня 2015 року поруку, яка встановлена договором поруки від 09 серпня 2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту від 09 серпня 2006 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору, тому, встановивши, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконано, суд стягнув з позичальника заборгованість за кредитним договором. Разом з тим, відсутні підстави для задоволення вимог банку до поручителя, оскільки його порука в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України припинилася 01 січня 2015 року, так як позичальником було порушено зобов`язання з 14 червня 2014 року, а до суду з позовом кредитор звернувся у квітні 2015 року.

Також відсутні підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 , оскільки судом установлено, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позичальник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови. Банк надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, «Графік погашення кредиту», які підписані відповідачкою, міститься інформація стосовно умов кредитування.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2017 року в частині визначення розміру заборгованості та стягнення судового збору змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 09 серпня 2006 року у розмірі 44 413,70 дол. США, з яких: 40 884,75 дол. США - заборгованість за кредитом, 3 528,98 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, а також заборгованість по сплаті пені у загальному розмірі 10 917,81 грн, з яких: 1 205,66 грн - пеня за прострочення сплати кредиту, 9 712,15 грн - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 3 580,92 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором та безпідставність зустрічного позову ОСОБА_1 . Разом з тим, не можна погодитися з висновком суду в частині визначення розміру заборгованості і стягнення судового збору, оскільки висновки суду у цій частині не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

При цьому суд зазначив, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 не оскаржується, тому в апеляційному порядку у цій частині не переглядається.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У січні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшли касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 і представника АТ «УкрСиббанк» - Васильченко С. О. на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2021 рокувідкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника АТ «УкрСиббанк» - Васильченко С. О., витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 березня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2021 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та зупинено виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2017 року і постанови Одеського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

У касаційній скарзі представник АТ «УкрСиббанк» - Васильченко С. О., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати в частині вирішення позовних вимог банку до ОСОБА_1 і залишити у цій частині в силі рішення суду першої інстанції та скасувати судові рішення в частині вирішення позовних вимог банку до ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_2 та направити справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження є неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 523/3082/14-ц, від 10 квітня 2020 року у справі № 753/6102/7, від 03 грудня 2020 року у справі № 397/580/15-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 2-7944/11 та постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 16 березня 2016 року у справі № 6-1301цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 6-1009цс17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що якщо банк пред`явив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Вказане свідчить про безпідставність висновків про відмову в задоволенні вимог банку до поручителя та визнання поруки припиненою. Також суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про зменшення розміру заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника, оскільки наведений банком розмір цієї заборгованості відповідає вимогам закону та умовам кредитного договору.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять жодного належного і допустимого доказу на підтвердження наявності цієї заборгованості.

Доводів щодо незгоди з висновками судів про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 касаційна скарга останньої не містить.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2021 року представник АТ «УкрСиббанк» - Васильченко С. О. подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що суди першої та апеляційної інстанцій всебічно з`ясували обставини справи в межах заявлених сторонами вимог з урахуванням їх доводів та заперечень за принципом змагальності сторін процесу, на підставі оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням з метою ухвалення законного і обґрунтованого рішення, що свідчить про безпідставність підстав касаційного оскарження, зазначеного заявником. З урахуванням вказаного просить закрити касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 або залишити цю касаційну скаргу без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

09 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 80 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмір 11,80 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 09 серпня 2021 року.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 09 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно з яким останній зобов`язався солідарно у повному обсязі відповідати перед банком за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1

30 грудня 2013 року та 27 березня 2014 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 були укладені додаткові угоди № 1 і № 2, якими сторони погодили: що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме № 1749-08 ПОУ Н, так і реєстраційний номер договору у системі обліку банку, а саме № 0; за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк, банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою у розмірі, збільшеному вдвічі від ставки, визначеної за користування кредитом; погашення нарахованих процентів за договором відбуватиметься з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти; викладено Графік погашення кредиту у новій редакції.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором від 09 серпня 2006 року станом на 14 квітня 2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 45 391,42 дол. США, з яких: 40 884,75 дол. США - заборгованість за кредитом, 4 506,67 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, крім того, сума заборгованості з пені за порушення термінів повернення кредиту та сплаті процентів за користування кредитом становить 13 657,13 грн, з яких: 1 205,66 грн - пеня за прострочення сплати кредиту та 12 451,47 грн - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 10 серпня 2016 року № 10/08 експертом встановлено, що відповідно до пункту 1.1 кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у розмірі 80 000,00 дол. США, згідно з пунктом 1.2 кредитного договору строк кредитування - 180 місяців. Розмір щомісячного ануїтетного платежу відповідно до додатку 1 складає 444,44 дол. США. Відповідно до пункту 1.3.1 процентна ставка за користування кредитом складає 11,8 % річних. Згідно з пунктом 1.3.3 нарахування процентів здійснюється методом факт/360. Разом з тим, кредитором застосована відсоткова ставка у розмірі 12,51 % при нарахуванні процентів за користування кредитом, яка не відповідає умовам договору споживчого кредиту від 09 серпня 2006 року. Використання методу нарахування відсотків факт/360 призвело до удорожчання суми відсотків на 977,72 дол. США. Експертом визначено суму абсолютного подорожчання кредиту у розмірі - 71 373,23 дол. США. Розмір реальної процентної ставки за договором споживчого кредиту від 09 серпня 2006 року складає 12,51 %, а не 11,8 %.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та представника АТ «УкрСиббанк» - Васильченко С. О. підлягають залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані рішення суду першої інстанції у незміненій частині та постанова суду апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

У відповідності до вимог частини першої статті 400 ЦПК України Верховний Суд переглядає судові рішення лише в межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Щодо касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З урахуванням вказаного, встановивши, що основне зобов`язання за кредитним договором від 09 серпня 2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_1 , позичальником належним чином не виконано, фактично отримані та використані кошти в установленому договором порядку банку не повернуті, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 несе відповідальність за його невиконання.

Доводи заявника, що докази, подані позивачем на підтвердження своїх вимог, є неналежними і недопустимими, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Таким чином, відсутні обставини вважати докази, подані позивачем, неналежними та/або недопустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, зокрема, щодо обставин наявності у позичальника заборгованості за кредитним договором та її розміру, та не є такими, що отримані з порушенням порядку, встановленого законом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, суди повинні роз`яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов`язки, попереджувати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України ОСОБА_1 не надано суду доказів на спростування обставин отримання нею кредитних коштів у АТ «УкрСиббанк» та відсутності у неї заборгованості за кредитним договором.

Доводів щодо незгоди з висновками судів про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 касаційна скарга останньої не містить.

Вказане свідчить про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , оскільки наявність заборгованості за кредитним договором підтверджена належними і допустимими доказами, яким судом надана належна оцінка.

Щодо касаційної скарги представника АТ «УкрСиббанк» - Васильченко С. О.

Касаційна скарга представника АТ «УкрСиббанк» - Васильченко С. О. містить доводи щодо незгоди із висновками судів першої та апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог банку до ОСОБА_2 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 .

При цьому в оскаржуваній постанові Одеського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року зазначено, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 не оскаржується, тому в апеляційному порядку у цій частині не переглядається.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Частиною першою статті 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 17 ЦПК України не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.

У пункті 1 частини першої статті 289 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи.

З урахуванням вказаного, оскільки рішення суду першої інстанції, залишене без змін постановою суду апеляційної інстанції, не переглядалося в апеляційному порядку в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , то оскаржувані судові рішення в указаній частині не можуть бути предметом касаційного перегляду.

Таким чином, колегія суддів не здійснює перевірку дотримання судами першої та апеляційної інстанції вимог матеріального і процесуального права при вирішенні позовних вимог АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до АТ «УкрСиббанк», оскільки рішення суду першої інстанції в указаній частині не переглядалося в апеляційному порядку на предмет законності й обґрунтованості.

Також безпідставними є доводи заявника про необхідність скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог банку до ОСОБА_1 , оскільки відповідно до висновку судово-економічної експертизи від 10 серпня 2016 року № 10/08 застосована відсоткова ставка у розмірі 12,51 % при нарахуванні процентів за користування кредитом не відповідає умовам договору споживчого кредиту від 09 серпня 2006 року, а використання методу нарахування відсотків факт/360 призвело до удорожчання суми відсотків на 977,72 дол. США. З урахуванням вказаного суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про зменшення розміру стягнутих з позичальника процентів за користування кредитом на вказану суму, а саме 977,72 дол. США, та, з урахуванням цього, перерахунок пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Належних і допустимих доказів на спростування висновку судово-економічної експертизи від 10 серпня 2016 року № 10/08 матеріали справи не містять, із клопотанням про призначення повторної або додаткової експертизи АТ «УкрСиббанк» не зверталося.

Посилання заявника на те, що суд не дослідив усі зібрані у справі докази і не дав їм належної оцінки до уваги не приймаються, оскільки встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, а суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

При цьому порушень порядку надання та отримання доказів судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій.

Таким чином, доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних і обґрунтованих судових рішень (у незміненій частині), оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення суду першої інстанції у незміненій частині та постанова суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційні скарги - без задоволення, оскільки доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

У частині третій статті 436 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії)

Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та представника акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Васильченко Світлани Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2017 року у незміненій частині та постанову Одеського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 березня 2017 року та постанови Одеського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович