Справа № 188/1099/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Кривошея С.С. розглянувши матеріали за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, в якій прохав суд накласти арешт на все майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ОСОБА_2 , та знаходяться у неї чи інших осіб, в межах суми позову 5000 доларів США, що еквівалентно 137991,00 грн. В обґрунтування заяви зазначає, що ним було подано позовну заяву до суду, відповідачем у якій виступає ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в сумі 137 991,00 грн., що еквівалентні 5000 доларам США, як безпідставно нею набутих. Предметом позову є його особисті кошти (5000 доларів США), сплачені під розписку відповідачу в якості вартості належної їй 1/2 частки жилого будинку АДРЕСА_1 . Ці кошти він сплатив відповідачу під час їх домовленості про те, що вона віддає йому 1/2 частину вказаного будинку, а він сплачує за неї 5000 доларів США. Відповідач гроші отримала, розпорядилася ними на власний розсуд, а в установленому законом порядку право на її частку будинку не оформила. На даний час її частка будинку так і належить їй на праві спільної часткової власності, а кошти за неї вона повернути відмовляється, хоча і не заперечує, що їх отримала за будинок.

Вважає, що незабезпечення позову у вказаний спосіб, унеможливить в подальшому виконання рішення суду в разі позитивного вирішення спору, що позбавить його законного права вільно користуватися, розпоряджатися своєю власністю - грошовими коштами, які знаходяться у володінні відповідача безпідставно. Ці висновки обґрунтовуються ним передусім тим, що кошти відповідач отримала ще у 2018 році саме за передачу частки будинку, про що сама написала в розписці про отримання грошей, але з 2018 року право власності на 1/2 частку будинку так і залишається за нею, в добровільному порядку віддати гроші або оформити у встановленому законом порядку право власності в порядку розподілу майна подружжя вона не бажає, навпаки всі його попередні намагання вирішити спір заперечує, у зв`язку з чим, має і будинок, і кошти в розпорядженні, а він так і залишається ні з чим.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом його інтересів, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Вивчивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, а також надані документи, суд доходить до наступного.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.153 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені ст.150 ЦПК. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вимоги до форми і змісту заяви про забезпечення позову наведені у статті 151 ЦПК України. Згідно п.7 ч.1 ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналізуючи вищезазначені норми, можна зробити висновок, що у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Однак зазначені заявником ОСОБА_1 у заяві факти щодо ускладнення або неможливості виконання можливого судового рішення за його позовом не підтверджені належними доказами та ґрунтуються лише на припущеннях заявника.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст.151 ЦПК України, а тому підлягає поверненню заявнику, оскільки вказані вище обставини не дають змоги суду прийняти законне та обґрунтоване рішення за даною заявою. Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

На підставі викладено, керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, повернути особі що її подала.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

СУДДЯ: /С.С. Кривошея/