Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/2519/19

Провадження № 2/943/234/2021

27 січня 2021 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Гута О.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Боложинівської сільської ради Львівської області про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулася в суд з означеним позовом, покликаючись на те, що її батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а/з №5, місце смерті с.Боложинів. Вона є спадкоємцем після смерті батька, згідно заповіту посвідченого 23 березня 2005 року секретарем Боложинівською сільської ради на майно, а саме на земельну ділянку площею 0,60 га, яка була виділена йому на підставі ухвали Боложинівської сільської ради від 23.03.1994 р. для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та ведення підсобного господарства в с.Боложинів Буського району. За життя, батько не встиг завершити приватизацію вказаної ділянки, оскільки помер, хоча розпочав процедуру приватизації, що підтверджується наданими рішеннями Боложинівської сільської ради. Після смерті батька, позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Буського нотаріального округу, державним нотаріусом Парфенюком О.В. №611/01-16 від 13.08.2015 року заведена спадкова справа № 252/2008. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, оскільки, приватизація вказаної земельної ділянки не завершена видачею правовстановлюючого документа власнику. Просить визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані в с. Боложинів Золочівського району Львівської області.

Позивач позовні вимоги підтримала в повному об`ємі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача, староста Боложинівського старостинського округу В.Дацків подав лист з проханням справу слухати у відсутності їх представника, позов визнають, не заперечують проти його задоволення.

Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Згідно з ч. ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. ст. 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Батько позивачки, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а/з №5, місце смерті с.Боложинів, місце реєстрації Боложинівська сільська рада Буського району, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, а саме на земельну ділянку площею 0,60 га, яка була виділена йому на підставі Ухвали Боложинівської сільської ради від 23.03.1994 р. для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та ведення підсобного господарства в с.Боложинів Буського району.

ОСОБА_3 , згідно заповіту посвідченого 23 березня 2005 року секретарем Боложинівською сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за №102 все своє майно заповів ОСОБА_1 .

Однак, за життя, ОСОБА_4 не встиг завершити приватизацію вказаних ділянок, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте розпочав процедуру приватизації, що підтверджується відповідними рішеннями Боложинівської сільської ради.

Як вбачається з Ухвали Боложинівської сільської ради народних депутатів від 23.03.1994 р. ОСОБА_3 передали безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, що розташована на території Боложинівської сільської ради однак, не оформив у встановленому законом порядку права власності на означену земельну ділянку.

Останній розпочав, але не завершив процедуру приватизації вищевказаних земельних ділянок.

Після смерті батька, позивач звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Буського нотаріального округу, державним нотаріусом Парфенюком О.В. заведено спадкову справу за № 252/2008, що підтверджується листом №611/01-16 від 13.08.2015 року.

Оскільки, приватизація вказаних земельних ділянок не завершена видачею правовстановлюючого документа, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на такі.

Зазначене рішення про приватизацію земельної ділянки прийнято в період чинності Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок».

Згідно із статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення.

За статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статті 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Аналіз наведеної норми свідчить, що у разі, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, а якщо приватизація земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України не завершена й право на її завершення.

Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що:

«Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139- V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України).»

Згідно п.7 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Судом встановлено, що позивач фактично прийняла спадщину після смерті батька, вступила в управління та розпорядження спадковим майном.

Оскільки ОСОБА_3 за життя не набув права власності на спірну земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, позивач є спадкоємцем, яка у встановленому законом порядку, прийняла спадщину після смерті спадкодавця та набула права в порядку спадкування, а саме: право на завершення приватизації та право на здійснення реєстрації права власності з отриманням Витягу з Державного реєстру прав на своє ім`я.

Обставин, які б спростовували твердження позивача в позовній заяві, суд не знаходить, тому кладе їх в основу рішення.

З огляду на наведені положення закону, оскільки відповідач позовні вимоги визнає, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд переконаний, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 141, 200, 247, 258-259, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1220, 1222, 1223, 1225, 1233, 1235,1268 ЦК України, суд -

ухвалив :

позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , жителькою с. Боложинів Золочівського району Львівської області право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,60 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого підсобного господарства, що розташована в с. Боложинів Львівської області (Буська ОТГ), в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання, через Буський районний суд Львівської області.

Суддя: Б. М. Журибіда