Справа № 199/4535/20
(2/199/558/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

28.01.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Остапенко А.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної іпотечної установи про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним кредитного договору; третя особа: ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним кредитного договору. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит», правонаступник Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», було укладено кредитний договір № 148/05-ФЛ/04 від 01.12.2005, за умовами п. 2.1 якого банк надав позивальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 35700,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 12,00 % річних, зі строком повернення до 30 листопада 2025 р.

Позичальник зобов`язується щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 398,00 доларів США. У складі Ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами.

Додатковою угодою № 2 від 06.04.2015 року до п. 3.2 Кредитного договору були внесені зміни, а саме «3.2. Позичальник зобов`язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим Договором, до «30» листопада 2025 р. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісяця, в термін до «10» числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по Кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого за цим Договором становить: в період з 01.04.2015 р. по 30.09.2015 р. - 250,00 доларів США в період з 01.10.2015 р. по 30.11.2025 р. - 295,00 доларів США, відповідно до Графіку зниження розміру заборгованості. У складі Ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування Кредитними ресурсами. Зазначений розмір Ануїтетного платежу може бути змінений за згодою Сторін.».

Відповідно до п. 4.7 Кредитного договору Позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів у розмірі 0,33 % від суми наданих Кредитних ресурсів, згідно п. 2.1 Договору. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок № НОМЕР_1 . Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода сплачується позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобов`язань по поверненню отриманих Кредитних ресурсів.

Додатковою угодою № 1 від 25.07.2007 до п. 4.7 Кредитного договору були внесені зміни: «4.7. Позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів у розмірі 0,33 % від суми наданих Кредитних ресурсів, згідно п. 2.1 цього Договору в розмірі, починаючи з вересня 2007 року розмір щомісячної комісійної винагороди складатиме 0,19 %, що становить 342,54 грн. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок № НОМЕР_1 . Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода сплачується Позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань по поверненню отриманих Кредитних ресурсів.».

Відповідно до п. 4.8 Кредитного договору Позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів у розмірі 10,00 гривень. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок № НОМЕР_2 . Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода сплачується Позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань по поверненню отриманих Кредитних ресурсів.

Відповідно до п. 7.7 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій у розмірі 1,00 % від суми наданих Кредитних ресурсів, згідно п. 2.1 цього Договору (одноразово). Комісія сплачується Позичальником у момент укладення цього Договору на рахунок № НОМЕР_3 .

Позичальник сплачує Банку комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій у розмірі 100,00 гривень (одноразово). Комісія сплачується Позичальником у момент укладення цього Договору на рахунок НОМЕР_4 .

Позивач вважає, що кредитний договір є частково недійсними з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки умови п. 4.7, п. 4.8, п. 7.7 кредитного договору, якими визначений обов`язок сплачувати, крім відсотків за користування кредитними ресурсами, ще і додаткову комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів та здійснення розрахунково-касового обслуговування при проведенні кредитних операцій, є такими, що суперечать нормам чинного законодавства, та є несправедливими умовами договору щодо нього як споживача відповідно до норм ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а тому є підставою для визнання цих умов недійсними з моменту укладання Кредитного договору відповідно. Також посилається на порушення відповідачем ст.. 55 ЗУ «Про банки та банківську таємницю», де зазначено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. А тому просив суд визнати кредитний договір № 148/05-ФЛ/04 від 01 грудня 2005 року, укладений між сторонами в частині пункту 4.7 та пункту 4.8 щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячну комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів, а також в частині пункту 7.7 щодо обов`язку позичальника сплачувати комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій недійсними з моменту укладання договору. А також зобов`язати Державну іпотечну установу здійснити перерахунок платежів, що були сплачені позивачем згідно з пунктами 4.7, 4.8, 7.7 Кредитного договору № 148/05-ФЛ/04 від 01 грудня 2005 року за період з 01 грудня 2005 року по дату ухвалення рішення суду шляхом їх зарахування в рахунок погашення заборгованості по кредитних ресурсах.

Представник відповідача Державної іпотечної установи надав суду письмовий відзив на позов, в якому зазначив, що між Державною іпотечною установою та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 11 лютого 2015 року був укладений Договір відступлення права вимоги №17/4-В, згідно якого п. 1.2. даного Договору Банк відступає всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки, тощо), отже Установа набула за Кредитним договором № к-2418 від 01 листопада 2007 року та Договором іпотеки від 01 листопада 2007 року всі права вимоги. Постановою № 612 Національного Банку України від 17 вересня 2015р. ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Отже, починаючи з 17 вересня 2015 року Установа набула усі права вимоги за Кредитним договором укладеним між Банком та ОСОБА_1 . Також, згідно Договору відступлення права вимоги Установа набула право вимоги й за усіма договорами, укладеними в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором. Про здійснення такого відступлення позичальника було проінформовано повідомленням № 7383/11/2 від 15.10.2015р. Відповідач зазначає, що на правовідносини між позивачем та відповідачем щодо укладення, виконання та припинення спірного кредитного договору не поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів». Також зазначає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки комісійна винагорода в складі щомісячного платежу сплачувалась на користь банку, на підставі п.4.9 Кредитного договору, тому позивач мав би звернутись із заявою до Банку про включення його до реєстру кредиторів, з приводу повернення безпідставно сплачених сум комісійної винагороди. Тому вимога щодо перерахування ДІУ платежів, що були сплачені ОСОБА_1 згідно з п.4.7 ,4.8, 7.7. Кредитного договору від 01.12.2005 р. за період з 01.12.2005 по дату ухвалення рішення суду шляхом її зарахування в рахунок погашення заборгованості по кредитних ресурсах є необґрунтованою.

Представник банку правом на подачу відзиву на позов не скористався.

Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит», правонаступник Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», було укладено кредитний договір № 148/05-ФЛ/04 від 01.12.2005, за умовами п. 2.1 якого Банк надав Позивальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 35700,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 12,00 % річних для придбання трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11.02.2015, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою, банк відступив, а Державна іпотечна установа набула всі права та обов`язки за Кредитним договором.Повідомленням про відступлення права вимоги № 7383/11/2 Державна іпотечна установа повідомила ОСОБА_1 про те, що з 17.09.2015 остяння є новим кредитором.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору Позичальник зобов`язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим Договором, до «30» листопада 2025 р. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок.

Позичальник зобов`язується щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 398,00 доларів США. У складі Ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами.

Додатковою угодою № 2 від 06.04.2015 року до п. 3.2 Кредитного договору були внесені зміни, а саме «3.2. Позичальник зобов`язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим Договором, до «30» листопада 2025 р. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісяця, в термін до «10» числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по Кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого за цим Договором становить: в період з 01.04.2015 р. по 30.09.2015 р. - 250,00 доларів США в період з 01.10.2015 р. по 30.11.2025 р. - 295,00 доларів США, відповідно до Графіку зниження розміру заборгованості. У складі Ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування Кредитними ресурсами. Зазначений розмір Ануїтетного платежу може бути змінений за згодою Сторін.».

Відповідно до п. 4.7 Кредитного договору Позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів у розмірі 0,33 % від суми наданих Кредитних ресурсів, згідно п. 2.1 Договору. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок № НОМЕР_1 . Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода сплачується позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобов`язань по поверненню отриманих Кредитних ресурсів.

Додатковою угодою № 1 від 25.07.2007 до п. 4.7 Кредитного договору були внесені зміни: «4.7. Позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів у розмірі 0,33 % від суми наданих Кредитних ресурсів, згідно п. 2.1 цього Договору в розмірі, починаючи з вересня 2007 року розмір щомісячної комісійної винагороди складатиме 0,19 %, що становить 342,54 грн. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок № НОМЕР_1 . Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода сплачується Позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань по поверненню отриманих Кредитних ресурсів.».

Відповідно до п. 4.8 Кредитного договору Позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів у розмірі 10,00 гривень. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок № НОМЕР_2 . Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода сплачується Позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань по поверненню отриманих Кредитних ресурсів.

Відповідно до п. 7.7 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій у розмірі 1,00 % від суми наданих Кредитних ресурсів, згідно п. 2.1 цього Договору (одноразово). Комісія сплачується Позичальником у момент укладення цього Договору на рахунок № НОМЕР_3 .

Позичальник сплачує Банку комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій у розмірі 100,00 гривень (одноразово). Комісія сплачується Позичальником у момент укладення цього Договору на рахунок НОМЕР_4 .

За вимогами статей 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Згідно постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( які діяли на час укладення кредитного договору та внесення змін до нього) з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Отже, комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів (п. 4.7, п. 4.8 кредитного договору) та комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій (п. 7.7. кредитного договору) не можна вважати витратами позивача за оформлення кредиту, оскільки такі витрати передбачені кредитним договором. Данні висновки підтверджуються постановою Верховного Суду України у справі № 6-1746цс16 від 16.11.2016 р.

Частинами 1, 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання правочину.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16.

Відповідно до ч. 5, ч. 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1057 ЦК України у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Враховуючи вищезазначене, сплачена позивачем комісійна винагорода на підставі недійсних пунктів 4.7, 4.8, 7.7 кредитного договору має бути зарахована в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Така ж позиція була викладена Верховним Судом при розгляді справи № 695/3474/17, провадження № 61-21827св18 у постанові від 27.12.2018 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 840,80 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.12,81, 133,144,263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державної іпотечної установи про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним кредитного договору; третя особа: ОСОБА_2 ,- задовольнити.

Визнати кредитний договір № 148/05-ФЛ/04 від 01 грудня 2005 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси

та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», в частині пункту 4.7 та пункту 4.8 щодо обов`язку ОСОБА_1 сплачувати щомісячну комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів та в частині пункту 7.7 щодо обов`язку ОСОБА_1 сплачувати комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій недійсним з моменту укладання договору.

Зобов`язати Державну іпотечну установу здійснити перерахунок платежів, що були сплачені ОСОБА_1 згідно з пунктами 4.7, 4.8, 7.7 кредитного договору № 148/05-ФЛ/04 від 01 грудня 2005 року за період з 01 грудня 2005 року по 26 жовтня 2020 шляхом їх зарахування в рахунок погашення заборгованості по кредитних ресурсах.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (, м. Київ, вул. Артема, буд.60) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 48) на користь держави судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 840,80 грн.

Стягнути з Державної іпотечної установи (, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд.34) на користь держави судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя: