ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 лютого 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/370/20

Головуючий у першій інстанції Яременко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/231/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Північна митниця Державної митної служби України, Головне управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Північної митниці Держмитслужби та Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Північної митниці Держмитслужби, Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 21 жовтня 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Чернігівської митниці ДФСУ, ГУ ДКСУ в Чернігівській області, в якому просив стягнути з Державного бюджету України через ГУ ДКСУ в Чернігівській області на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 10 000 грн та 30 000 грн моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

У мотивування заявлених вимог зазначав, що ТОВ «АКТАГОН», директором якого він являвся, займалося експортом різних товарів за кордон. 20 та 21 липня 2018 року відносно нього були складені протоколи про порушення митних правил, за результатами розгляду яких постановою від 08 січня 2019 року Новозаводський районний суд м. Чернігова закрив провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ознаками ч. 1 ст. 483 МК України у зв`язку з відсутністю складу правопорушення. Дана постанова Чернігівським апеляційним судом залишена без змін.

Указував, що внаслідок його незаконного адміністративного переслідування він зазнав матеріальної шкоди, оскільки під час своєї діяльності працівники митної служби паралізували діяльність його товариства, безпідставно вилучили товар, продали його за заниженими цінами без належних на те підстав, що призвело до припинення господарської діяльності товариства та його подальшого продажу. Крім того, в ході судових розглядів в судах першої та апеляційної інстанцій він поніс витрати на правову допомогу адвоката на загальну суму 10 000 грн.

Через наведені події він зазнав глибоких душевних страждань, що відобразилось на його стані здоров`я та призвело до лікування в медичному закладі. Завдана йому моральна шкода також виразилася у тому, що свавільні дії працівників митниці призвели до погіршення його фінансового становища та втрати ділової репутації, що ускладнює пошуки нових джерел доходу. Крім того, він вимушений докладати додаткових зусиль для відновлення порушеного права та забезпечення сім`ї мінімальними життєвими потребами. Завдану моральну шкоду оцінює у 30 000 грн.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2020 року неналежний відповідач Чернігівська митця ДФС був замінений на належного відповідача Північну митницю Держмитслужби (а.с. 52-53).

Рішенням від 12 жовтня 2020 року Новозаводський районний суд м. Чернігова позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив. Стягнув з Північної митниці Держмитслужби на користь позивача 10 000 грн у відшкодування майнової шкоди. Стягнув з Державного бюджету України через ГУ ДКСУ в Чернігівській області шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 30 000 грн у відшкодування моральної шкоди та 10 000 грн витрат на правничу допомогу. Вирішив питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Північна митниця Держмитслужби, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, не зважаючи на те, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 185, 187 ЦПК України, прийняв її до розгляду та відкрив провадження у справі. Так, представник митниці посилається на ту обставину, що позовна заява не містить обґрунтованих розрахунків заявлених позивачем сум матеріальної та моральної шкоди, а зазначаючи, що остання завдана незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не надав доказів саме притягнення його до такої відповідальності.

Зазначає, що всупереч вимогам ст.ст. 263, 265 ЦПК України у рішенні не наведено доказів, на підставі яких районний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, не указані мотиви відхилення аргументів митниці та доданих доказів. Крім того, відповідно до вимог ст. 83 ЦПК України суд не повинен був ураховувати акти прийому-передачі від 08 січня 2019 року та від 01 лютого 2019 року, а також квитанції до прибуткового касового ордеру, оскільки їх копії не були надані учасникам справи.

Указує, що позивачем разом із позовом не було подано попереднього розрахунку суми судових витрат, які він очікував понести у ході розгляду справи, як це передбачено ст. 134 ЦПК України, а на підтвердження вимоги про стягнення витрат на правову допомогу ОСОБА_1 не надав договору про надання правової допомоги та документів про оплату послуг. У подальшому, не надавши можливості Північній митниці ознайомитися із клопотанням позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд таким чином позбавив відповідача можливості надати відповідні заперечення, а, стягнувши 10 000 грн витрат на правничу допомогу, залишив поза увагою, що позивачем підтверджено сплату лише 6 000 грн.

Також представник митниці стверджує, що судом безпідставно застосовано ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки, враховуючи положення ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність», Митного Кодексу України та КПК України, органи митниці не є органами дізнання або досудового слідства, і їх посадові особи, відповідно, не мають повноважень на здійснення оперативно-розшукової діяльності.

На його думку, застосування районним судом ст.ст. 1173, 1174 ЦК України при задоволенні вимоги про стягнення матеріальної шкоди є помилковим, оскільки всупереч указаним нормам дії посадових осіб митниці щодо складання протоколів про ПМП, вилучення спірного товару та його реалізації у судовому порядку незаконними не визнавалися, матеріали справи не містять належних доказів того, що митницею приймалося незаконне рішення, вчинялися незаконні дії або мала місце бездіяльність.

Наголошує на тому, що законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в адміністративній справі у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди, що узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 19 вересня 2020 року у справі № 925/245/19 та від 01 червня 2020 року у справі № 910/12945/19.

Звертає увагу, що під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності суди розглядали не питання правомірності дій митниці щодо складання протоколу про ПМП, а наявність/відсутність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України, тобто факт незаконності дій посадових осіб митниці або прийняття ними незаконних рішень належними доказами не доведений, у зв`язку з чим й підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

У наданому відзиві на апеляційну скаргу Північної митниці представник позивача адвокат Серкін К.Ю., вважаючи необґрунтованими доводи апеляційної скарги, просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду залишити без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що стороною позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу були надані належні докази, а саме, акти прийому-передачі виконаних робіт від 08 січня 2020 року та від 01 лютого 2020 року разом з квитанціями до прибуткового касового ордеру. Витяг з медичної карти стаціонарного позивача, який проходив лікування в Сновській ЦРЛ з 23 липня по 01 серпня 2018 року, достеменно підтверджує факт його хвороби. Отже, суду було надано достатню кількість письмових доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, лікування позивача у медичній установі. Копії наведених документів були долучені до позовної заяви та перелічені в додатку.

Представник позивача зауважує на тому, що, враховуючи матеріальний стан ОСОБА_1 , а також економічну ситуацію в державі та негативні наслідки дій відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, розмір моральної шкоди у 30 000 грн є об`єктивно визначеним та цілком справедливим.

Зазначає, що належним доказом притягнення позивача до адміністративної відповідальності є постанови Новозаводського районного суду від 08 січня 2019 року та Чернігівського апеляційного суду від 01 лютого 2019 року, відповідно до яких провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України було закрите.

Звертає увагу на ту обставину, що ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто справа про адміністративне правопорушення, провадження у якій закрите за відсутністю складу правопорушення, достеменно свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали указане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень, тощо).

На його думку, правова природа відшкодування судових витрат і моральної шкоди досить різна, і предмета спору щодо цього питання немає, оскільки витрати на професійну правничу допомогу, як вид судових витрат, відшкодовуються у разі задоволення позовних вимог за рахунок відповідача, а моральна шкода у даному випадку повинна відшкодовуватися за рахунок держави шляхом списання ДКСУ коштів з єдиного казначейського рахунку.

Посилається на те, що у зв`язку з необхідністю захищати свої законні права та інтереси в суді апеляційної інстанції, його довірителем понесені витрати на правничу допомогу у сумі 4 000 грн, які документально підтверджені.

В апеляційній скарзі ГУ ДКСУ у Чернігівській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, стягнувши з ГУ ДКСУ у Чернігівській області судовий збір, суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що згідно зі своїми функціональними обов`язками Головне управління не є учасником спірних відносин, жодних прав та законних інтересів позивача не порушувало, шкоди йому не завдавало і відповідно до вимог Конституції України та норм ЦК України не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу неправомірними діями інших суб`єктів органів державної влади.

Представник ГУ ДКСУ зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин. У справах про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями або бездіяльністю органів державної влади, передбачена участь ДКСУ, яка відповідно до п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03 серпня 2011 року № 845, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування, зокрема, шкоди, заподіяної юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, отже залучення саме Головного управління в якості відповідача у справі та висновок щодо стягнення суми судового збору є хибним.

Наполягає й на помилковості висновку районного суду про стягнення через ГУ ДКСУ моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, враховуючи те, що відповідно до ст.ст. 43, 47 БК України та Положення про ГУ ДКСУ у Чернігівській області, затвердженого наказом ДКСУ від 21 листопада 2011 року № 122, Головне управління, зокрема, здійснює через систему електронних платежів НБУ розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, тобто не має повноважень щодо здійснення безспірного списання сум моральної та матеріальної шкоди з Державного бюджету України.

Не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання про відшкодування шкоди не врахував роз`яснень п. 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року та не з`ясував, чи дійсно позивачеві заподіяно страждання (фізичні, душевні або психічні) та в чому конкретно вони полягали; також не дослідив характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Також у рішенні відсутні посилання на стан здоров`я позивача, його тяжкість, не указано, чи зазнавав він вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, чи був потрібен позивачу час на зусилля, необхідний для відновлення попереднього стану.

Звертає увагу суду на те, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди повинні враховуватися вимоги розумності і справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб і не повинно призводити до збагачення потерпілої особи за рахунок держави. Позивач в обґрунтування моральної шкоди посилається лише на практику ЄСПЛ, не надаючи при цьому жодного доказу на підтвердження факту душевних страждань, а такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення.

Вважає, що визначений районним судом розмір відшкодування моральної шкоди не є адекватним завданій шкоді, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, а стягнута судом сума шкоди є завищена і не відповідає дійсності.

Учасниками справи відзив на подану ГУ ДКСУ у Чернігівській області апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить задовольнити частково, а рішення суду скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що діями відповідача Північної митниці Держмитслужби, зокрема, щодо здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка у подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження, завдано збитків, які полягали у витратах позивача на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Районний суд констатував про доведеність тієї обставини, що внаслідок протиправних дій Північної митниці були порушені права позивача керівника ТОВ «АКТАГОН», в результаті чого він був вимушений захищати свої права у судовому порядку, докладати додаткових зусиль щодо організації свого повсякденного життя, змін у побуті та забезпечення сім`ї, в якій є неповнолітня дитина, мінімальними життєвими потребами, що потягло за собою спричинення душевних страждань, переживань, психологічних стресів та хвилювань. Указаний позивачем розмір завданої шкоди визнав таким, що відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

Суд, з посиланням ст.ст. 170, 1174 ЦК України, п. 10-1 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року та з урахуванням того, що позивачу шкода завдана протиправними діями Північної митниці, дійшов висновку, що моральна шкода повинна відшкодовуватися за рахунок держави шляхом списання ДКСУ коштів з єдиного казначейського рахунку.

Також суд констатував про необхідність відшкодування з державного бюджету на користь ОСОБА_1 понесених ним витрат на правничу допомогу у сумі 10 0000 грн.

З таким висновком суду першої інстанції у повній мірі не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що 20 липня 2018 року було складено протокол про порушення митних правил № 01100/10200/18, з якого вбачається, що 18 липня 2018 року о 13 год 56 хв. до митного поста «Чернігів Вантажний» Чернігівської митниці ДФС для здійснення митного оформлення в режимі експорт було подано в електронному вигляді та зареєстровано МД № 102160/2018/112408, відповідно до якої та поданих на товар документів: інвойса № 18/07-1 від 18 липня 2018 року, CMR № 048086, специфікації № 10 від 18 липня 2018 року відповідно зовнішньоекономічного контракту № 15/01/2018 від 15 січня 2018 року, було задекларовано товар: «Кавун свіжий, врожай 2018 року вага нетто 20 150 кг, 26 октабінів на 26 дерев`яних піддонах», загальна вартість задекларованих товарів 3 727,75 доларів США, що на момент подання декларації до митного оформлення відповідно до курсу валют НБУ станом на 18 липня 2018 року складало 97 747,43 грн, який знаходився в транспортному засобі НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Продавцем та відправником/експортером вищевказаного товару є ТОВ «АКТАГОН», а покупцем та одержувачем товару виступає ТОВ «ЕВРОТОРГ», м. Мінськ, Республіка Білорусь.

21 липня 2018 року було складено протокол про порушення митних правил № 01109/10200/18, з якого вбачається, що 18 липня 2018 року о 14 год 23 хв до митного поста «Чернігів Вантажний» Чернігівської митниці ДФС для здійснення митного оформлення в режимі експорт було подано в електронному вигляді та зареєстровано МД № 102160/2018/112413, відповідно до якої та поданих на товар документів: CARNET TIR: XT81904421, інвойса № 18/07 від 18 липня 2018 року, CMR № 001980, специфікації № 9 від 15 липня 2018 року відповідно зовнішньоекономічного контракту № 15/01/2018 від 15 січня 2018 року, було задекларовано товар: «Кавун свіжий, врожай 2018 року вага нетто 20 140 кг, 26 октабінів на 26 дерев`яних піддонах», загальна вартість задекларованих товарів 37 256,90 доларів США, що на момент подання декларації до митного оформлення відповідно до курсу валют НБУ станом на 18 липня 2018 року складало 97 698,92 грн., який знаходився в транспортному засобі НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Продавцем та відправником/експортером вищевказаного товару є ТОВ «АКТАГОН», а покупцем та одержувачем товару виступає ТОВ «ЕВРОТОРГ», м. Мінськ, Республіка Білорусь.

У наведених протоколах про порушення митних правил митний орган дійшов висновку про необхідність притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України ОСОБА_1 , який, діючи в якості керівника підприємства ТОВ «АКТАГОН», вчинив дії, спрямовані на переміщення товарів невідомого походження загальною вартістю відповідно 94 788,4 грн та 95 477,1 грн через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання органу доходів і зборів, як підстави для переміщення товарів, підроблених видаткових накладних №№ 43 та 45 від 16 липня 2018 року щодо придбання ТОВ «АКТАГОН» задекларованої партії товарів ТОВ «СВОП-ФАВОРИТ» та акту завантаження транспортного засобу від 16 липня 2018 року.

Наведені обставини викладені у постанові Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 січня 2019 року (а.с. 6-13), якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ознаками ч. 1 ст. 483 МК України згідно з протоколом про порушення митних правил № 01100/10200/18 від 20 липня 2018 року та протоколом про порушення митних правил № 01109/10200/18 від 21 липня 2018 року закрито в зв`язку з відсутністю складу правопорушення. Повернуто ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 54 019,71 грн, які були отримані від реалізації товару «Кавун свіжий» і зараховані на рахунок Чернігівської митниці ДФС згідно з платіжними дорученнями № 5622867SB та № 5622866SB від 08 серпня 2018 року, а також документи у справах про порушення митних правил.

Постановою від 01 лютого 2019 року Чернігівський апеляційний суд залишив без змін постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 січня 2019 року (а.с. 14-21).

Протягом судового розгляду справи № 751/7302/18 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ознаками ч. 1 ст. 483 МК України захист останнього здійснював адвокат Серкін К.Ю., за послуги якого позивачем сплачено 4 000 грн, що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт від 08 січня 2019 року та квитанцією до прибуткового касового ордера від 08 січня 2019 року (а.с. 24, 25), та 6 000 грн, що засвідчено актом прийому-передачі виконаних робіт від 01 лютого 2019 року та відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру від 01 лютого 2019 року (а.с. 26, 27).

Витяг із медичної карти стаціонарного хворого № 572 свідчить про те, що ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування в Сновській ЦРЛ з 23 липня по 01 серпня 2018 року (а.с. 22).

Звернувшись з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначав, що внаслідок його незаконного притягнення до адміністративної відповідальності він поніс витрати на правову допомогу адвоката на загальну суму 10 000 грн в ході судових розглядів в судах першої та апеляційної інстанцій. Також він зазнав глибоких душевних страждань, що відобразилось на його стані здоров`я та призвело до лікування в медичному закладі. Завдана йому моральна шкода виразилася у тому, що свавільні дії працівників митниці призвели до погіршення його фінансового стану та втрати ділової репутації, що ускладнює пошуки нових джерел доходу для забезпечення сім`ї мінімальними життєвими потребами.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Це конституційне положення більшу конкретизацію знаходить у ст. 56 Основного Закону, яка закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні правила про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами передбачені ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У ч. 1 ст. 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи положення ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Північної митниці Держмитслужби, ГУ ДКСУ у Чернігівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, за наявністю для цього законних підстав не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону.

Так, за матеріалами справи встановлено, що постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 січня 2019 року, яка набрала законної сили, було закрито провадження у адміністративній справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, а отримані від реалізації вилученого товару грошові кошти в сумі 54 019,71 грн повернуті власнику.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке у подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Закриття справи про адміністративне правопорушення надає підстави для відшкодування моральної шкоди і не перебуває у залежності від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, та чи понесені вони особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17 (провадження № 61-10582св18)

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла переконання, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яке в подальшому закрите судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб Північної митниці Держмитслужби, які ініціювали та здійснювали вказане провадження, вилучили у позивача товар, який згодом реалізували, у зв`язку з чим висновок районного суду про те, що моральна шкода позивачу завдана протиправними діями Північної митниці, є обґрунтованим.

У той же час, зазначивши, що моральна шкода повинна відшкодовуватися за рахунок держави шляхом списання ДКСУ коштів з єдиного казначейського рахунку, суд першої інстанції не врахував наступне.

У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 265/6121/18 зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Відповідно до ст. 2 ЦК України учасником спірних відносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі ст. 1176 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів з державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.

За змістом ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їх компетенції, встановленої законом.

Згідно з п. 4 Положення про Державну казначейську службу, затвердженого Указом Президента від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба (Казначейство України), яка, зокрема. Здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. В межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, а кошти на відшкодування шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету України. Відповідно немає необхідності зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення та за своєю суттю є регламентацією способу і порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах , а не в резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Отже, завдана позивачу моральна шкода має бути відшкодована з Державного бюджету України.

За змістом ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниженого престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (справа «Stankovv. Bulgaria», заява № 68490/01, рішення від 12 липня 2007 року).

Обґрунтовуючи розмір завданої йому моральної шкоди у сумі 30 000 грн, ОСОБА_1 указував на те, що через незаконне адміністративне переслідування зазнав глибоких душевних страждань, що відобразилось на його стані здоров`я та призвело до лікування в медичному закладі. Крім того, протиправні дії працівників митниці призвели до припинення господарської діяльності товариства та його подальшого продажу. На переконання позивача, погіршення його фінансового стану та втрата ділової репутації ускладнило пошуки нових джерел доходу для забезпечення сім`ї мінімальними життєвими потребами.

З наданих суду першої інстанції виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30 січня 2019 року (а.с. 28) та протоколу № 1 загальних зборів учасників ТОВ «АКТАГОН» (а.с. 29) вбачається, що ОСОБА_1 , шляхом укладення з ОСОБА_2 договору купівлі-продажу, продав останньому частку статутного капіталу ТОВ «АКТАГОН» в розмірі 1 000 грн, що складає 100 % статутного капіталу, у зв`язку з чим був звільнений з посади керівника товариства на підставі наказу від 23 жовтня 2018 року, а з 25 січня 2019 року керівником ТОВ «АКТАГОН» являється ОСОБА_2 .

Зважаючи на наведене, апеляційний суд погоджується з доводами позову про те, що події, які сталися внаслідок складання протоколів про порушення митних правил відносно керівника ТОВ «АКТАГОН» ОСОБА_1 , вилучення та подальший продаж товару для торгівлі, подальші судові розгляди справи про адміністративне правопорушення зумовили погіршення фінансового стану товариства, керівником якого був позивач, та його особистого фінансового стану, спричинило подальше відчуження належного ОСОБА_1 товариства, що у свою чергу завдало позивачу душевних страждань через необхідність докладати додаткових зусиль для забезпечення його родини, в якій є неповнолітня дитина, 2011 року народження, необхідними життєвими потребами.

Суд ураховує також, що термін адміністративного провадження у суді становив 6 місяців, кошти від реалізації вилученого товару «Кавун свіжий» в сумі 54 019 грн ОСОБА_1 судовим рішенням повернуто.

У той же час не може бути доказом завдання моральної шкоди надана позивачем виписка з медичної карти (а.с. 22), оскільки останній знаходився на стаціонарному лікуванні з 23 липня по 01 серпня 2018 року з діагнозом, який був наслідком перенесеної у 2002 році ЗЧМТ, забою головного мозку в формі хронічного після травматичного арахноїдиту зі стійким вираженим лікворно-гіпертензивним синдромом, що, на думку колегії суддів, не свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями посадових осіб Північної митниці під час оформлення протоколів та погіршенням стану здоров`я позивача.

Апеляційним судом відхиляються доводи відповідача Північної митниці про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що матеріалами справи не підтверджено неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади, оскільки справа про адміністративне правопорушення відносно позивача була закрита за відсутністю його складу, що свідчить про безпідставність ініціювання самої процедури про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Колегія суддів вважає, що відсутність судового рішення, яким дії відповідача визнані неправомірними, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки оцінка правомірності дій працівників митної служби в ході притягнення позивача до адміністративної відповідальності може бути здійснена судом в ході вирішення даного спору.

З урахуванням вимог розумності і справедливості, конкретних обставин даної справи, колегія суддів вважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_1 10 000 грн моральної шкоди, оскільки саме такий розмір завданої шкоди відповідає встановленим обставинам і дослідженим доказам. Заподіяння позивачу моральної шкоди у більшому розмірі, на думку суду, належними доказами не доведено.

Проте, на думку апеляційного суду, не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь майнової (матеріальної шкоди) у виді понесених витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн в судах першої та апеляційної інстанцій. Так, правовою підставою цих заявлених вимог позивачем визначено п. 4 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до ст. 1, 2 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність» № 2135-ХІІ із змінами та доповненнями завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачені Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з метою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави. Оперативно-розшукова діяльність це система гласних і негласних пошукових, розвідувальних і контр розвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Статтею 5 наведеного вище Закону визначені підрозділи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, проте підрозділи митниці, які здійснюють провадження у справах про порушення митних правил, серед таких підрозділів не зазначені.

Апеляційний суд погоджується з доводами відзиву на апеляційну скаргу відповідача відносно того, що посадові особи Північної митниці Держмитслужби, що складали відносно позивача протокол про адміністративне правопорушення, не входили до складу органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, а протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача складено не в межах оперативно-розшукових дій. Отже, у даній справі Північна митниця Держмитслужби не являється суб`єктом відповідальності саме за ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно норми цього закону не можуть бути застосовані як правова підстава для задоволення вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди у виді витрат на правову допомогу у справі про адміністративне правопорушення.

Беручи до уваги неправильне застосування районним судом норм матеріального права, апеляційний суд, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, стягнувши з держави на користь позивача 10 000 грн моральної шкоди, у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Апеляційний суд вважає також слушними доводи апеляційних скарг стосовно неправильно визначеного розміру стягнутих витрат на правничу допомогу за розгляд даної справи районним судом.

Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК).

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з приписами ч.ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у суді адвокат Серкін К.Ю. здійснював на підставі ордерів серії СВ № 1001933 від 21 січня 2020 року та серії СВ № 1002160 від 23 березня 2020 року (а.с. 5, 70).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані акт прийому-передачі виконаних робіт від 09 жовтня 2020 року з розрахунком витраченого часу та обсягу виконаних робіт, згідно з яким загальна вартість послуг адвоката становить 6 000 грн (а.с. 110), а також квитанція до прибуткового касового ордеру від 09 жовтня 2020 року про сплату цих коштів (а.с. 109). Проте, зазначаючи у своєму рішенні про наявність у матеріалах справи документів, що підтверджуються сплату адвокату гонорару у сумі 6 000 грн, суд першої інстанції безпідставно стягнув на користь позивача у відшкодування витрат на правничу допомогу 10 000 грн.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, характер спірних відносин, ступінь складності справи, витрачений адвокатом час на участь у судових засіданнях та надання юридичних послуг, дійшов висновку про доцільність стягнення на користь ОСОБА_1 3 000 грн у відшкодування витрат на послуги адвоката.

Вирішуючи заявлене у відзиві клопотання представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000 грн, колегія суддів виходить з наступного.

На підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції стороною позивача надані акт прийому-передачі виконаних робіт від 16 грудня 2020 року, згідно з яким вартість послуг адвоката становить 4 000 грн (а.с. 170), та квитанція до прибуткового касового ордера від 16 грудня 2020 року про сплату вказаних грошових коштів (а.с. 169).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме, в 1/4 частині від ціни позову, колегія суддів, зважаючи на приписи ст. 141 ЦПК України щодо розподілу судових витрат між сторонами, вважає доцільним стягнути на користь позивача 1 000 грн витрат на правничу допомогу, понесених під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Отже, загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 під час розгляду даної цивільної справи у судах першої та апеляційної інстанції, становить 4 000 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Північної митниці Держмитслужби та Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Північної митниці Держмитслужби, Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 10 0000 (десять тисяч) грн у відшкодування моральної шкоди та 4 000 (чотири тисячі) грн витрат на професійну правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанції.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2021 року.

Головуюча: Судді: