ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7521/17Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/32/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Боднар Р.В.

учасників справи : позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Вароди П.Б., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Демковича Ю.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/7521/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_3 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, постановлену суддею Дзюбичем В.Л.,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Тернополі померла її мати - громадянка Російської Федерації ОСОБА_5 , яка на день смерті була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві власності. Також спадкодавцю ОСОБА_5 на день її смерті належала 1/2 частка квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.01.2015 р., що набрало законної сили у справі №607/11683/14-ц.

ОСОБА_6 вважає, що за нею слід визнати право власності на 1/6 частку спірної квартири - АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_5 з тієї підстави, що спадкодавець ОСОБА_5 була громадянкою Російської Федерації, і володіла майном як на території України, так і на території Російської Федерації, а тому до даних правовідносин підлягають застосуванню норми цивільного законодавства Російської Федерації, якими визначено порядок прийняття спадщини, і відповідно до яких вона звернулася до нотаріуса в Російську Федерацію та прийняла спадщину після ОСОБА_2 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 серпня 2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно закрито з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки з приводу виниклого між сторонами спору існує рішення, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. А саме - рішення у цивільній справі №607/11683/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування.

Заходи забезпечення позову вжиті згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 липня 2019 року у цивільній справі № 607/7521/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 скасовано.

Копію ухвали, після набрання нею законної сили, негайно направлено для виконання в частині скасування заходів забезпечення позову до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (46001, Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця Князя Острозького, будинок 14), відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (46001, вул. Шевченка,1 м.Тернопіль).

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Варода П.Б., звернулась із апеляційною скаргою на ухвалу суду, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права права просить її скасувати, та постановити нову ухвалу, якою справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що існує таке, що набрало законної сили, рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, зокрема, рішення Тернопільського міськрайонного суду за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання квартири спільним сумісним майном подружжя, визнання частково недійсним договору дарування квартири, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування.

Зазначає, що у даній справі ОСОБА_1 заявила вимогу про визнання за нею права на 1/6 частку спірної квартири з тієї підстави, що спадкодавець ОСОБА_5 була громадянкою Російської Федерації, тому до даних правовідносин підлягають застосуванню норми цивільного законодавства Російської Федерації, якими визначено порядок прийняття спадщини. У цивільній справі №607/11683/14-ц Тернопільський міськрайонний суд ухвалив рішення про відмову у задоволенні вимог, однак підстави позову та обставини у вказаній справі не були такі ж як у даній справі №607/752/17, зокрема, судом не досліджувалось обставин щодо громадянства спадкодавця ОСОБА_5 , відкриття спадщини щодо належного їй на день смерті майна в Російській Федерації, місця офіційної реєстрації її проживання, кола спадкоємців та подання заяви позивачки ОСОБА_1 до нотаріуса в Російську Федерацію про прийняття спадщини, яка залишилось після смерті матері ОСОБА_5 . Отже, не можна вважати, що між сторонами вже був вирішений спір про той самий предмет і з тих самих підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Демкович Ю.Й., просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області - без змін. Посилається на те, що скаржник не навів достатніх правових підстав для скасування ухвали. Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції обґруновано виходив з того, що існує таке, що набрало законної сили рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.01.2015 року у справі № 607/11683/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування. Даний спір є ідентичним спору, який розглядається на даний час, що є підставою для закриття провадження у даній справі.

Під час розгляду справи в апеляційному суді позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Варода П.Б. підтримали апеляційну скаргу в її межах.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Демкович Ю.Й. апеляційної скарги не визнав, вважає ухвалу суду такою, що відповідає вимогам закону та обставинам справи, а апеляційну скаргу - такою, що не підлягає до задоволення з мотивів, висловлених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідачка ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання апеляційного суду не з`явилась, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, та враховуючи відсутність заперечень зі сторони інших учасників справи, колегія суддів не вбачає перешкод щодо розгляду справи у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про закриття провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що є рішення суду у справі № 607/11683/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю.

Проте, погодитись із такими висновками не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і позовні вимоги остаточно вирішені по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Позови вважаються тотожними тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів, позови не можна вважати тотожними, що позбавляє суд права закрити провадження у справі.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить ухвалити рішення, а підставою є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Як убачається із матеріалів справи, у даній справі розглядаються позовні вимоги позивача ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення судових витрат у справі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 січня 2015 року, яке ухвалено у справі № 607/11683/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання квартири спільним сумісним майном подружжя, визнання частково недійсним договору дарування квартири, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування - у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд у цивільній справі № 607/11683/14-ц виходив із наступних положень нормативно-правових актів та обставин, які встановлені судом за результатами розгляду справи по суті.

З 12 квітня 1964 року ОСОБА_7 і ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі та сплативши повністю станом на 01.12.2004 року внески за кооперативну квартиру в АДРЕСА_3 , набули її у власність.

Спірна квартира належала ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності подружжя, хоча право власності не було оформлено у встановленому законом порядку.

Із довідки №46 від 06.02.2014 року, виданої ПМП "СОВР" вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано місце проживання у квартирі АДРЕСА_2 з 10.06.2005 року, вже після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка не зверталась до нотаріальної контори у шестимісячний строк після відкриття спадщини після ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини, тому не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст.1268, 1269 ЦК України.

Тобто, вказаний позов обґрунтовувався позивачкою тими обставинами, що позивачка постійно проживала разом із своєю матір`ю - спадкодавцем ОСОБА_5 та на час смерті останньої у квартирі АДРЕСА_2 без реєстрації, а тому прийняла спадщину в силу ч.2 ст. 1268 ЦК України.

Разом з тим, у даній справі ОСОБА_1 заявила вимогу про визнання за нею права на 1/6 частку спірної квартири з тієї підстави, що спадкодавець ОСОБА_5 була громадянкою Російської Федерації, тому до даних правовідносин підлягають застосуванню норми цивільного законодавства Російської Федерації, якими визначено порядок прийняття спадщини. В якості підстав для задоволення позову позивачка посилалась на обставини щодо громадянства Російської Федерації спадкодавця ОСОБА_5 , відкриття спадщини на належне їй на день смерті майно в Російській Федерації, місця офіційної реєстрації її проживання, кола спадкоємців та подання заяви позивачкою ОСОБА_1 до нотаріуса в Російську Федерацію про прийняття спадщини, яка залишилось після смерті матері ОСОБА_5 .

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не врахував, що позов пред`явлено з інших підстав, у зв`язку з чим суд дійшов помилкового висновку про наявність передбачених п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підстав для закриття провадження у справі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з направленням справи до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 369, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 серпня 2020 року скасувати.

Справу №607/7521/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 29 січня 2021 року.

Головуючий: Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.