УХВАЛА

01 лютого 2021 року м. Кропивницький

справа № 393/139/20

провадження № 22-ц/4809/386/21

Кропивницький апеляційний суд у складі головуючого судді Дьомич Л.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2020 року позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № від 01 листопада 2017 року у загальному розмірі 21017,05 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу до Кропивницького апеляційного суду.

22 грудня 2020 року апеляційним судом на офіційну електронну адресу Новгородківського районного суду Кіровоградської області направлено лист-запит справи. У зв`язку з невиконанням запиту судом першої інстанції, листом від 22 січня 2021 року справу було витребувано повторно.

25 січня 2021 року зареєстровано надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

Подана апеляційна скарга підлягає залишенню без руху за наступного.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції оскаржуване рішення було ухвалене у судовому засіданні 07 серпня 2020 року.

Виходячи із наведеної вище вимоги процесуального закону та обставин справи, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції у даній справі мала бути подана скаржницею у строк до 07 вересня 2020 року включно.

Як встановлено апеляційним судом, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції у даній справі подана до Кропивницького апеляційного суду 21 грудня 2020 року, тобто з пропуском встановленого законом процесуального строку на апеляційне оскарження.

Скаржницею до апеляційної скарги додано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у даній справі. За змістом заяви, скаржницею пропущено строк на апеляційне оскарження, у зв`язку з подовженням карантинних обмежень на всій території України до 31 грудня 2020 року відповідно до постанови КМУ від 13 жовтня 2020 року № 956 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641». Оскільки скаржниця за віком знаходиться у зоні ризику у випадку захворювання на COVID-19, вона була змушена залишатися за своїм місцем проживання у смт. Новгородка Кіровоградської області, не мала можливості отримати консультації та поради свого представника адвоката Іващенка І.Ю., який проживає у м. Кропивницький. Наводячи правове обґрунтування поданої заяви, посилається на положення Закону України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року, яким внесено зміни до процесуальних кодексів щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину.

Вирішуючи питання наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у даній справі, апеляційним судом враховано, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року № 731-IX викладено в новій редакції п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України та визначено, що процесуальні строки, які були продовжені, зокрема, відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. З огляду на викладене, останнім днем процесуальних строків, продовжених на період карантину на підставі Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року, було 06 серпня 2020 року.

Відповідно до п. 4 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 18 червня 2020 року № 731-IX) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Частина 1 ст.127 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Необхідно зазначити, що поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження на підставі п. 4 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України визнаються лише такі обставини, які в силу карантинних обмежень, запроваджених урядом або відповідними органами місцевого самоврядування, є об`єктивно непереборними або ж пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що у період з 07 серпня 2020 року по 07 вересня 2020 року скаржниця дійсно була позбавлена можливості подати апеляційну скаргу через карантинні обмеження (відсутність транспортного сполучення, неможливість отримання правничої допомоги, у тому числі - засобами телефонного та електронного зв`язку, ненадання відповідними установами послуг поштового зв`язку тощо) матеріали апеляційного оскарження не містять.

Апеляційним судом враховано, що адвокат Іващенко І.Ю. був призначений Кропивницьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної допомоги для надання безоплатної правової допомоги скаржниці ще 19 травня 2020 року, а отже, з огляду на відсутність обмежень прав адвоката, не був позбавлений права та можливості подати апеляційну скаргу від імені ОСОБА_1 в межах визначеного процесуальним законом строку на апеляційне оскарження.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що сам пособі факт належності скаржниці до категорії осіб, які знаходяться у зоні ризику захворювання на COVID-19, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

Зважаючи на викладене, підстави для поновлення судом пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у даній справі наразі відсутні.

Крім того, згідно з п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У даній справі до апеляційної скарги додано клопотання про розстрочення або звільнення скаржниці від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. В обґрунтування клопотання зазначено, що відповідно до довідки від 09 грудня 2020 року №33 Комунального підприємства Новгородківської районної ради, заробітна плата ОСОБА_1 з січня 2020 року по листопад 2020 року склала 33307,00 грн. Судовий збір, який необхідно сплати за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у даній справі, перевищує 5% річного доходу скаржниці, що відповідно до п.1ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» є підставою для задоволення заявленого клопотання.

На заявлене клопотання про відстрочення або звільнення скаржниці від сплати судового збору, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон) унормовано, що судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної скарги на судове рішення.

У п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону передбачено, що судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Як правильно зазначено у клопотанні, за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у даній справі скаржниці необхідно сплатити судовий збір у сумі 3 153,00 грн., і зазначена сума дійсно перевищує 5% доходу ОСОБА_1 , відображеного у поданій до апеляційного суду довідці з місця роботи скаржниці.

Разом з тим, суду апеляційної інстанції необхідно враховувати, що за ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ).

ЄСПЛ в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України», зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Відповідно до практики ЄСПЛ, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, п. 59).

Порядок відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати встановлюється ст. 8 Закону України «Про судовий збір». Так, згідно з вказаною нормою, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, суду надано право у передбачених законом випадках полегшити покладений на особу майновий тягар судових витрат у цивільній справі, однак виключно у спосіб, який передбачений законодавством та визначений заявником у відповідному клопотанні.

Таким чином, скаржниці необхідно самостійно та безальтернативно визначити спосіб застосування судом норми ст. 8 Закону України «Про судовий збір», вказавши його у відповідному клопотанні. Покладення ж вирішення зазначеного питання на розсуд суду не відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства. Скаржниці необхідно врахувати, що заявляючи клопотання про розстрочення сплати судового збору, вона має довести наявність фінансової спроможності сплатити суму судового збору в повному обсязі на момент ухвалення судового рішення апеляційним судом.

До того ж, слід врахувати, що як роз`яснено у п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад: довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У своїх рішеннях «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року (п. 44) та «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року (п.п. 63-64) ЄСПЛ зазначив, що оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища.

Визначене Законом України «Про судовий збір» право суду відстрочити, розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від його сплати може бути реалізоване, зокрема, у випадку, коли розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік (п.1 ч.1 ст. 8 Закону).

Отже, відповідно до принципу диспозитивності та правил доказування у цивільному судочинстві, особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. При цьому, необхідно враховувати, що перелік документів, які підтверджують майновий стан особи, законодавчо не визначений. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Належним доказом на підтвердження обставин, зазначених у клопотанні, може бути, зокрема, довідка органу ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків за попередній календарний рік (4 квартали, що передують зверненню заявника з клопотанням).

Разом з тим, на переконання апеляційного суду, надана скаржницею довідка з місця роботи належним доказом на підтвердження її майнового стану не є, оскільки не відображає всіх можливих джерел доходу ОСОБА_1 та містить інформацію за інший, ніж визначено законом період.

З огляду на викладене, вимог п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України скаржницею не дотримано.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.ст. 185, 354, 356, 357 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2020 року, - залишити без руху.

Запропонувати ОСОБА_1 у десятиденний термін з дня отримання копії ухвали надати до Кропивницького апеляційного суду:

- обґрунтовану заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а також належні докази на підтвердження своїх доводів;

- докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 153,00 грн. за реквізитами, зазначеними на офіційному сайті Кропивницького апеляційного суду або оформлене у відповідності до вимог законодавства клопотання на підставі ст.8 Закону України «Про судовий збір» та належні докази на підтвердження майнового стану скаржниці.

Роз`яснити скаржниці, що відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

У разі невиконання у встановлений строк вимог щодо подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження або ж вказані у заяві підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані судом неповажними, скаржниці буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

У разі невиконання у встановлений строк вимог щодо усунення недоліків апеляційної скарги, апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута скаржниці.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.М. Дьомич