07.04.2021 Єдиний унікальний номер 205/890/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/890/2020
Номер провадження: 2/205/643/2021
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2021 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Тимофеєва Анна Олегівна, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, -
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Тимофеєва Анна Олегівна, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . На час смерті ОСОБА_2 була власником нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями вищевказаного нерухомого майна є позивач, ОСОБА_1 , її брат ОСОБА_3 та її батько ОСОБА_4 . Позивач звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Тимофеєвої А.О. для оформлення спадщини, після померлої ОСОБА_2 , на вказане нерухоме майно. Інші спадкоємці за законом подали заяви про відмову від спадщини.
Однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданої 15 жовтня 2019 року позивачу було відмовлено в отриманні свідоцтва на спадщину на нерухоме майно, оскільки із поданих правовстановлюючих документів на вищезазначене нерухоме майно неможливо встановити належність такого майна спадкодавцю, оскільки наявні розбіжності в правовстановлюючих документах, а саме: власником майна зазначено ОСОБА_5 , а згідно свідоцтва про смерть вказана ОСОБА_2 .
У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просити суд встановити факт належності ОСОБА_2 правовстановлюючих документів, а саме Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державною нотаріальною конторою 09.05.1986 р. за реєстровим № 2-1890, право власності на яке зареєстровано Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та записано в реєстрову книгу № 321 за реєстровим № 44, на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 80 м2 та складається з: житлового будинку (А-1), гаражу (Б), сараю (Д), погрібу з шийкою (Е), вбиральні (Ж), навісу (3) № 3-4; 1 споруди (хвіртка, паркан, європаркан) право власності на яке зареєстровано Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та записано в реєстрову книгу № 321 за реєстровим № 44, що за життя належали ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Представник відповідача у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подала відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Тимофеєва Анна Олегівна, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування. В обґрунтування заперечень посилалась на те, що оскільки за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то спадкоємець також не може набути права власності у порядку спадкування, до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Також зазначає, що технічний паспорт, який міститься у матеріалах справи, станом на 1998 рік, проте інформація станом на теперішній час відсутня. Додатково повідомляє, що у матеріалах справи відсутні заяви інших спадкоємців про відмову від спадщини.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розгляд справи провести за відсутності позивача та її представника.
Представник відповідача заперечувала проти позову, про що надала до суду відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Тимофеєва Анна Олегівна, у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, надіслала до суду письмову заяву про проведення судового засідання без її присутності.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 20.07.2020 року клопотання представника позивача про вжиття заходів забезпечення доказів було задоволено. Вирішено витребувати у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Тимофеєвої А.О.належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою суду від 11.02.2021 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, дослідивши матеріали справи, суд ухвалює рішення про задоволення позову з огляду на нижченаведене.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , матір`ю позивача є « ОСОБА_2 » (російською мовою з оригіналу документа) (а.с. 8).
Судом також встановлено, що 19.05.1986 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державною нотаріальною конторою 09.05.1986 р. за реєстровим № 2-1890, право власності на який зареєстровано Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та записано в реєстрову книгу № 321 за реєстровим № 44, на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Суд звертає увагу, що матір позивача у договорі зазначено як « ОСОБА_5 » (а.с. 9-11).
Матеріалами справи підтверджено, що у технічному паспорті від 27.01.1998 року на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , власником такого майна вказану таку особу як « ОСОБА_2 (російською мовою) (а.с. 12-15).
Матеріалами справи також підтверджено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 грудня 2018 року, актовий запис про смерть № 2761 (а.с. 7).
Для відображення реального стану об`єкта спадкування та проведення інвентаризації, позивач звернулась до експертної організації та отримала новий технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 110-113).
Відповідно до акту від 03.11.2020 року до нового технічного паспорту, на момент обстеження встановлено, що житлова прибудова літ. А-1 (1991 р.п.), гараж літ. «Б» ( мат. ст. шлакоблок, 1991 р.п.), зазначені в попередньому технічному паспорті від 27 січня 1998 року як самочинно збудовані, були зведені у 1991 році (а.с. 116).
Матеріалами справи також підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_7 . Спадкоємцями за законом після смерті вказаної особи, крім позивача, є її батько ОСОБА_4 та її брат ОСОБА_3 . Як вбачається із матеріалів спадкової справи, вказаними спадкоємцями було надано заяви про відмову від спадщини (а.с. 65, 71).
Також, судом встановлено, що постановою Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Тимофеєвою А.О. від 15 жовтня 2019 ОСОБА_1 було відмовлено у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, яке належить її матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що наявні розбіжності в правовстановлюючих документах, а саме: власником майна зазначено ОСОБА_5 , а згідно свідоцтва про смерть вказана ОСОБА_2 (а.с. 6), окрім цього згідно матеріалів технічної інвентаризації вказаний об`єкт нерухомого майна містить у своєму складі об`єкти самочинного будівництва.
Оскільки у позасудовому порядку позивач не змогла оформити своїх спадкових прав, вона вимушена звертатись до суду із позовом про визнання за нею права власності на спірний об`єкт в порядку спадкування за законом.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Положеннями ст. ст. 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.
Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
В даному випадку судом встановлено, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку (А-1), гаражу (Б), сараю (Д), погребу з шийкою (Е), вбиральні (Ж), навісу (3) № 3-4; 1 споруди (хвіртка, паркан, європаркан) входить до спадкової маси за померлою ОСОБА_2 , проте не може бути оформлено спадкоємцем в загальному позасудовому порядку через наявність розбіжностей у написанні матері заявника у правовстановлюючих документах, та наявності у складі такого домоволодіння об`єктів самочинного будівництва.
З приводу розбіжностей у написанні матері заявника у правовстановлюючих документах суд вказує про наступне.
Пунктом 1, 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігається з прізвищем, ім`ям по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Відповідно до ст. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу має для позивача юридичне значення, тому що дозволяє їй реалізувати своє право на отримання спадщини. Вказане питання розглядається в позовному, а не в окремому провадженні, оскільки існує спір про право власності на спадкову земельну ділянку.
Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що вони підтверджують той факт, що Договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державною нотаріальною конторою 09.05.1986 р. за реєстровим № 2-1890, право власності на який зареєстровано КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради та записано в реєстрову книгу № 321 за реєстровим № 44, на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , складений на ім`я « ОСОБА_5 » дійсно було складено відносно « ОСОБА_2 », померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому матір позивача помилково зазначено як « ОСОБА_5 », замість вірного « ОСОБА_2 ».
На думку суду вказані розбіжності в написанні матері заявника у Договорі купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та правовстановлюючих документах виникли виключно в зв`язку з помилковим перекладом вказаних даних з російської мови на українську під час оформлення вказаного правовстановлюючого документу.
В даному випадку судом встановлено, що вказаний факт складення вищезазначеного договору саме відносно матері позивача підтверджений належними, достатніми та допустимими письмовими доказами, іншим шляхом встановити факт того, що вищезазначений Договір складено на ім`я « ОСОБА_5 » дійсно було складено відносно « ОСОБА_2 », померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 неможливо.
Таким чином, позивачем доведено факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , правовстановлюючого документу, а саме Договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.
Щодо перебування у складі спадщини об`єктів самочинного будівництва.
Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року).
Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 р. за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Згідно роз`яснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.
Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.
Матеріалами справи підтверджено, що самочинно збудовані прибудови, зокрема житлова прибудова літ. А-1 збудована у 1991 році, гараж літ. «Б» збудований також у 1991 році. При цьому щодо таких об`єкти нерухомого майна за життя спадкодавця була проведена їх технічна інвентаризація, та складено технічний паспорт, складений за результатами такої технічної інвентаризації. У зв`язку із наведеними нормами матеріального закону, суд доходить висновку, про те, що такі об`єкти відповідають вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб оформлення речового права за спадкодавцем за її життя.
Таким чином, оскільки позивач є спадкоємцем за законом після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , факт належності ОСОБА_2 на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державною нотаріальною конторою 09.05.1986 р. за реєстровим № 2-1890, право власності на який зареєстровано КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради та записано в реєстрову книгу № 321 за реєстровим № 44 встановлено судом, у складі такого майна будівництво вчинено до 05 серпня 1992 року, інші спадкоємці від спадщини відмовилися, а отримати в позасудовому порядку право власності на таке спадкове майно позивач не має можливості, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2 420,40 грн. (а.с. 25).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1233, 1247, 1251, 1252, 1269 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 81, 82, 141, 258, 259, 263-265, 315 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Тимофеєва Анна Олегівна, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування задовольнити в повному обсязі.
2. Встановити факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , правовстановлюючих документів, а саме Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державною нотаріальною конторою 09.05.1986 року за реєстровим № 2-1890, право власності на який зареєстровано Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та записано в реєстрову книгу № 321 за реєстровим № 44, на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
3. Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 80 м2 та складається з: житлового будинку (А-1), гаражу (Б), сараю (Д), погребу з шийкою (Е), вбиральні (Ж), навісу (3) № 3-4; 1 споруди (хвіртка, паркан, європаркан) право власності зареєстровано Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та записано в реєстрову книгу № 321 за реєстровим № 44, що за життя належали ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан