КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №372/1988/15-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/4647/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Гуля В.В., Суханової Є.М., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2020 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави, в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Київське лісове господарство», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійними правочинів, витребування земельних ділянок, визнання недійсними державних актів, визнання відсутнім права,

В С Т А Н О В И В :

07 травня 2015 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави, в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Київське лісове господарство», звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійними правочинів, витребування земельних ділянок, визнання недійсними державних актів, визнання відсутнім права( а.с. 1-15 т. 1 ).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Київської області від 30 червня 2016 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року, в задоволені позовних вимог першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави, в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства Київське лісове господарство», до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 про визнання недійсними правочинів, витребування земельних ділянок, визнання недійсними державних актів, визнання відсутнім права відмовлено в повному обсязі за спливом строку позовної давності ( а.с. 127-134 т. 1 , а.с. 42-52 т. 2, а.с. 133-138 т. 3 ).

Постановою Великої Палати Верховного суду від 31 жовтня 2018 року скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2017 року, ухвалу Апеляційного суду Київської області від 30 червня 2016 року та рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції ( а.с. 69-77 т. 4 ).

Підставою для скасування зазначених судових рішень зазначено, зокрема, про те, що під час розгляду справи №372/1988/15-ц суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, встановив порушення прав Кабінету Міністрів України як розпорядника лісовими земельними ділянками, що перевищують площу 1 га.

Проте, суди не встановили початку перебігу позовної давності для Кабінету Міністрів України, а також того, що Кабінету Міністрів України було чи могло бути відомо про порушення його права, як і про особу, яка його порушила, до моменту звернення прокурора з відповідним позовом до суду (аналогічний висновок про те, що, встановивши порушення прав Кабінету Міністрів України, суди не з`ясували та не перевірили, з якого моменту позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №359/2012/15-ц).

Крім того, у разі, якщо позивач заявив декілька позовних вимог, то питання застосування позовної давності, початку її перебігу та спливу має вирішуватися щодо кожної позовної вимоги окремо ( там же ).

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 22 березня 2019 року справу прийнято до його провадження і призначено підготовче судове засідання на 09 годину 18 квітня 2019 року ( а.с. 113-114 т. 4 ).

15 квітня 2018 року проведена заміна судді і ухвалою місцевого суду від 18 квітня 2019 року призначено підготовче судове засідання на 12 годину 28 травня 2019 року ( а.с. 124 т. 4 ).

Справа неодноразово відкладалася, зокрема, на 11 годину 25 червня 2019 року, на 12 годину 24 липня 2019 року, на 10 годин 30 хвилин 12 вересня 2019 року, на 10 годин 30 хвилин 18 жовтня 2019 року, на 10 годин 04 грудня 2019 року, на 10 годин 30 хвилин 30 січня 2020 року ( а.с. 141-142, 143, 149-150, 151, 168-169, 180-181, 182 т. 4, а.с. 57-60, 61, 81, 82 т. 5 )

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 30 січня 2020 року провадження у справі зупинено, яка скасована постановою Київського апеляційного суду 23 червня 2020 року ( а.с. 204-205 т. 5, а.с. 47-49 т. 6 ).

01 вересня 2020 року справа знята із розгляду з причин захворювання судді ( а.с. 84 т. 6 ).

При цьому, 02 жовтня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 заявив клопотання про залишення позову за справою без розгляду з підстав, передбачених ст. 257 ЦПК України, ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2020 року позовну заяву першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави, в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства Київське лісове господарство», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними правочинів, витребування земельних ділянок, визнання недійсними державних актів, визнання відсутнім права, залишено без розгляду ( а.с. 133-135 т. 6 ).

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд, зокрема, зазначив наступне.

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до рішення від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Висновок про застосування норм права, які передбачені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», надано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18.

Згідно частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Відповідно до матеріалів справи прокурор не дотримався порядку звернення до суду для захисту інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України, який передбачений статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», а саме відсутня письмова вказівка чи наказ Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції про представництво Прокурором Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про прокуратуру» Генеральний прокурор видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України. Такі накази можуть бути нормативно-правового змісту, які підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, та розпорядчого характеру (індивідуальної дії).

Частина 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає письмову вказівку чи наказ саме індивідуальної дій (розпорядчого характеру) на представництво конкретним прокурором з конкретним позовом Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 6.4 наказу Генеральної прокуратури України 28.11.2012 №6гн «Про організацію роботи органів прокуратури щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді та їх захисту при виконанні судових рішень» (чинного на момент пред`явлення позову) встановлено, що позови в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та інших органів центральної влади надано право пред`являти Генеральній прокуратурі України та прокуратурам обласного рівня.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» інтереси Кабінету Міністрів України у судах загальної юрисдикції представляє Міністерство юстиції України, якщо інше не передбачено законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Таким чином, статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачені виключні випадки коли прокурор Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури здійснює представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України, зокрема, за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції, в той час як п. 6.4 наказу Генеральної прокуратури України 28.11.2012 № 6гн «Про організацію роботи органів прокуратури щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді та їх захисту при виконанні судових рішень» встановлює суб`єктів, які мають право пред`являти такі позови.

За статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», право на пред`явлення позову в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України прокурор обласного рівня має право лише за наявності письмової вказівки чи наказу Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції на пред`явлення конкретного позову з визначенням його предмету та сторін.

В наявних матеріалах цивільної справи, письмової вказівки чи наказу Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції про звернення з даним позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до суду в матеріалах справи не міститься.

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Відповідно до апеляційної скарги прокурора від 19.11.15 №05/2-326, прокурор обґрунтовуючи те, що Кабінет Міністрів України не пропустив строк позовної давності зазначає, оскільки позивачу у справі - Кабінету Міністрів України стало відомо про порушення вимог законодавства при укладенні оспорюваних правочинів лише після пред`явлення прокурором даного позову.

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення Першим заступником прокурора Київської області Кабінету Міністрів України про порушення інтересів держави до подання позову, а тому в матеріалах справи відсутні докази наявності виключного випадку для подання позову першим заступником прокурора Київської області.

Вказане свідчить про відсутність підстав для представництва Прокурором інтересів держави, в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство», в суді.

Згідно ст. 257 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Суд вважає можливим залишити позовні вимоги без розгляду, задовольнивши клопотання представника відповідача ( там же ).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2020 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, звертаючись 07 травня 2015 року до місцевого суду із позовом в інтересах держави, в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Київське лісове господарство», перший заступник прокурора Київської області правовими підставами для задоволення заявлених вимог зазначив положення, зокрема, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру».

26 травня 2015 року перший заступник прокурора Київської області, на виконання вимог місцевого суду, згідно ухвали про залишення позову без руху від 12 травня 2015 року, надав нову редакцію позовної заяви, де зазначив ту ж правову норму вищезазначеного закону ( а.с. 59-60, 69-83 т. 1 ).

У відповідності до положень ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», у редакції на час звернення з позовними вимогами,представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Наявність таких підстав має бути підтверджена прокурором шляхом надання суду відповідних доказів.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Представництво інтересів громадянина або держави здійснюється прокурором також на підставі заподіяння громадянину або державі шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність.

За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом:

1) звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями);

2) вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду;

3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи;

4) брати участь у розгляді справ.

Обираючи форму представництва, передбачену частиною п`ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

З метою вирішення питання про наявність підстав для ініціювання перегляду судових рішень у справі, розглянутій без участі прокурора, вступ у розгляд справи за позовом (заявою, поданням) іншої особи прокурор має право знайомитися з матеріалами справи в суді, робити виписки з неї, отримувати копії документів, що знаходяться у справі.

На переконання апеляційного суду, зазначені позовні вимоги прокурором подані у повній відповідності до положень зазначеної норми закону, які визначають його повноваження.

Окрім цього, з приводу недоліків заявлених вимог не висловилися і Обухівський районний суд Київської області, Апеляційний суд Київської області, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Велика Палата Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року, в провадженні яких перебувала ця цивільна справа.

Таким чином, місцевий суд, на переконання апеляційного суду, помилково прийшов до висновку про необхідність застосування положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року, які набрали чинності 15 липня 2015 року та помилково залишив позовні вимоги без розгляду.

Окрім цього, місцевий суд не вирішив заявлене клопотання зазначеним відповідачем щодо залишення позовних вимог без розгляду ( а.с. 89-97 т. 6 ) в порушення положень ст. 197 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і, без додержання норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 197, 257, 263 ЦПК України, помилково ухвалив судове про залишення позову без розгляду, за вказаних судом першої інстанції обставин.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури про незаконність та необґрунтованість судового рішення, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування зазначених норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження.

Унаслідок цього та з метою дотримання положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ухвала місцевого суду, на переконання апеляційного суду, підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції у відповідності до ст. 379 ЦПК України за встановлених ним обставин та названих положень матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 197, 257, 263, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити. Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 05 жовтня 2020 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави, в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Київське лісове господарство», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійними правочинів, витребування земельних ділянок, визнання недійсними державних актів, визнання відсутнім права, скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Є.М. Суханова