Постанова

Іменем України

03 червня 2021 року

м. Київ

справа № 202/6500/16-ц

провадження № 61-18968св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», в інтересах якого діє адвокат Коробка Віталій Володимирович, на постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Макарова М. О., Ткаченко І. Ю.,

від 10 листопада 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Інформація про рух справи в суді

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом допублічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «ОТП Банк» про визнання недійсним договору іпотеки.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що за нею на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2010 року, яке набрало законної сили, у справі № 2-1709/10 визнано право особистої приватної власності на квартиру

АДРЕСА_1 . Проте, 29 лютого 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кошляк Н. Е. у зв`язку з посвідченням договору іпотеки від 29 лютого 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 (матір`ю позивача) та ПАТ «ОТП Банк», в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесена заборона відчуження вказаної квартири.

Зазначала, що іпотекодавцем були порушені норми матеріального права під час укладення іпотечного договору, а саме: на момент укладання цього правочину майно не належало іпотекодавцю на праві власності; предметом іпотеки було майно, одержане за договором про припинення права на аліменти для дитини, що заборонено законом; іпотекодавець не мав права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати спірний договір; реєстрація спірного договору іпотеки та реєстрація права власності, яка повинна передувати реєстрації інших речових прав на таке майно та їх обмежень, були проведені одночасно.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір іпотеки від 29 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кошляк Н. Е.

Ухвалами Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року та 03 лютого 2017 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ)

«ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 22 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір іпотеки

від 29 лютого 2008 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , вчинений з дотриманням вимог законодавства.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 21 березня 2019 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позову.

Визнано недійсним договір іпотеки від 29 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кошляк Н. Е. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що нерухоме майно, яке було передане в іпотеку, на момент підписання договору іпотеки не належало іпотекодавцю на праві власності.

Короткий зміст заяви про перегляд постанови апеляційного суду за нововиявленими обставинами

У серпні 2020 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до Дніпровського апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року за нововиявленими обставинами.

Заява обґрунтована тим, що апеляційним судом при розгляді справи врахована постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 23 травня 2018 року у справі № 202/7415/16-ц, якою визнано недійсним договір купівлі-продажу від 29 лютого 2008 року у частині, що стосується покупця ОСОБА_2 , внаслідок віндикації квартири

АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 . Проте, постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року зазначена постанова була скасована, а рішення суду першої інстанції про відмову у позові змінено лише у мотивувальній частині.

Посилаючись на те, що постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року у справі № 202/7415/16-ц, яка на думку заявника була підставою для задоволення позову в розглядуваній справі, скасована постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року,

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило скасувати постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року, прийнявши нове судове рішення про залишення без змін рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2017 року.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року у задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про перегляд постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, апеляційний суд виходив з того, що право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 визнано іншими судовими рішеннями, які були враховані при розгляді цієї справи по суті, а зазначені заявником обставини не можуть впливати на законність та обґрунтованість постанови апеляційного суду від 20 червня 2018 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій 17 грудня 2020 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду,ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в інтересах якого діє адвокат Коробка В. В., посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року, а подану заяву про перегляд постанови апеляційного суду за нововиявленими обставинами задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

У січні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду

від 05 грудня 2018 року у справі № 199/8787/15-ц та у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-806цс16.

Заявник посилається на те, що повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання договору іпотеки недійсним за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини.

Зазначає, що на даний час позивач досягла повноліття та до цього часу кредитор не пред`являв позовів про звернення стягнення на житло, а тому відсутність згоди органу опіки та піклування при укладенні договору іпотеки не призвело до погіршення житлових прав дитини.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови апеляційного суду, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року залишити без змін.

Зазначає, що наведені ТОВ «ОТП Факторинг Україна» доводи не впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену апеляційним судом у постанові

від 20 червня 2018 року.

Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом

29 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 (матір`ю ОСОБА_1 ) укладено договір іпотеки № РМ-SME 307/080/2008, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , з метою забезпечення виконання кредитного договору, укладеного між банком та ОСОБА_2 .

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська

від 26 лютого 2010 року у справі № 2-509/10 за ОСОБА_1 визнано право власності на 3/4 частини вказаної квартири.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська

від 17 серпня 2010 року по справі № 2-1709/10 за ОСОБА_1 визнано право особистої приватної власності на спірну квартиру.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що спірна квартира була придбана ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , зокрема за рахунок аліментів, проте право власності на це нерухоме майно не було зареєстровано за дитиною у визначеному законом порядку.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року у справі № 202/7415/16-ц визнано недійсним договір купівлі-продажу від 29 лютого 2008 року у частині, що стосується покупця

ОСОБА_2 , внаслідок віндикації квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі

№ 202/7415/16-ц скасовано постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2017 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині покупця, в резолютивній частині залишено без змін, змінено мотиви відмови у задоволенні позову.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частинами першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною другої статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справ; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відповідно до частини п`ятої статті 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначення обставин нововиявленими необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Обставини, які є підставою для перегляду судового рішення, - це обставини, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Таким чином, нововиявленими обставинами є фактичні обставини, які мають істотне значення і які об`єктивно існували на час розгляду справи, але не були відомі і не могли бути відомі особі, яка звертається з заявою про перегляд рішення суду.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилаючись на необхідність перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, заявник посилався на те, що постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 202/7415/16-ц скасовано постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 23 травня 2018 року та по суті фактично залишено в силі рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції встановив, що обставина, на яку посилається ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як на нововиявлену, не є обставиною, яка впливає на законність та обґрунтованість постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року у справі № 202/6500/16-ц.

Такий висновок є правильним, оскільки апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки, виходив з того, що нерухоме майно, яке було передане ОСОБА_2 в іпотеку, на момент підписання договору іпотеки не належало іпотекодавцю на праві власності.

Факт належності спірної квартири на праві власності ОСОБА_1 встановлено Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у рішеннях від 26 лютого 2010 року у справі № 2-509/10 та від 17 серпня

2010 року у справі № 2-1709/10, які набрали законної сили.

Крім того, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не звернуло уваги на те, що Верховний Суд, скасовуючи постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2018 року у справі № 202/7415/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині покупця, виходив саме із того, що порушене право

ОСОБА_1 було поновлено рішеннями Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2010 року у справі № 2-509/10 та

від 17 серпня 2010 року у справі № 2-1709/10, відповідно до яких за ОСОБА_1 було визнано право власності на спірну квартиру.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Висновки Верховного Суду в постанові від 05 грудня 2018 року у справі

№ 199/8787/15-ц та Верховного Суду України в постанові від 11 травня

2016 року у справі № 6-806цс16, на які посилався заявник в касаційній скарзі, висновків апеляційного суду в оскарженому судовому рішенні не спростовують та не вказують на наявність нововиявлених обставин в розумінні статті 423 ЦПК України.

Колегією суддів також враховано, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (Ponomaryov v. Ukraine, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, ухвалив судове рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401

ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411

ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», в інтересах якого діє адвокат Коробка Віталій Володимирович, залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта