Справа № 464/5013/19 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/811/1890/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 травня 2020 року в складі судді Дулебка Н.І. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,-

встановила:

У вересні 2019 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, шляхом стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля марки «Great Wall Safe 2237», 2005 року випуску, у розмірі 74 000 грн., та грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля марки «Mazda 6», 2004 року випуску, у розмірі 24 560 грн.

Вимоги обґрунтовувала тим, що з 15 листопада 2003 року перебувала у шлюбі з відповідачем, в якому народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час спільного проживання сторони придбали майно, а саме автомобіль марки «Volkswagen Golf», 1989 року випуску, придбаний 19.12.2003, автомобіль марки «Great Wall Safe 2237», 2005 року випуску, придбаний 24.07.2015 та автомобіль марки «Mazda 6», 2004 року випуску, придбаний 10.10.2017. З лютого 2019 року сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства, а вказаними транспортними засобами користувався лише відповідач. В подальшому відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи те, що відповідач кошти на утримання дитини надавав у незначному розмірі та лише на прохання позивачки, остання звернулася із позовом про стягнення аліментів. У серпні 2019 року дізналась про те, що відповідач продав автомобілі, використавши кошти на особисті потреби, при цьому, згоди на їх продаж позивачка не надавала. Зазначила, що автомобіль марки «Volkswagen Golf», 1989 року випуску, вважає за доцільне залишити за відповідачем. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21 травня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості автомобіля «Great Wall Safe 2237», 2005 р.в. у розмірі 74000 грн., 1/2 частину вартості автомобіля «Mazda 6», 2004 р.в. у розмірі 24560 грн., судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору, у розмірі 986 грн., а всього 99546 гривень.

Рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 , з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає таким, що не відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Стверджує, що на підтвердження позовних вимог позивачка не надала жодних належних доказів, які б обґрунтовували заявлені вимоги, не здобуто таких і судом першої інстанції.

Вважає, що висновки суду ґрунтуються на неправдивих даних, які надані стороною позивача.

Зокрема зазначає, що суд не взяв до уваги покази свідка про те, що автомобіль «Great Wall Safe 2237», 2005 р.в. відчужений ще у 2017 році, а за отримані кошти було придбано автомобіль «Mazda 6» 2004 р.в., відтак прийшов безпідставного висновку, що позивачка має право на компенсацію від продажу двох автомобілів.

Крім цього, зазначає, що питання поділу спільно набутого майна було вирішено ще до подання позовної заяви про розірвання шлюбу, зокрема відчуживши автомобіль вони поділили кошти порівну.

Також звертає увагу, що доводи позивачки спростовуються місцем проживання відповідача, зокрема на момент перереєстрації автомобілів відповідач проживав та був зареєстрований разом з позивачкою з 26.01.2009 по 26.06.2019 за адресою АДРЕСА_1 .

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 травня 2020 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення компенсації вартості частки у спільному майні подружжя, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірні автомобілі марки «Great Wall Safe», 2005 року випуску та «Mazda 6», 2004 року випуску, придбані сторонами за час шлюбу, відтак є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, домовленості про поділ такого майна між сторонами немає, відповідно частки останніх на це майно є рівними.

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого з подружжя частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї, чи не на її потреби.

Беззаперечно встановивши, що автомобіль «Great Wall Safe 2237» був зареєстрований за відповідачем до 19.06.2019, при цьому, автомобіль «Mazda 6» був зареєстрований за відповідачем до 22.06.2019, відтак період реєстрації обох автомобілів за відповідачем частково співпадає, а їх відчуження відбулося у червні 2019 року з різницею у три дні та те, що сторони з лютого 2019 не проживали разом, не вели спільного господарства та перебували у неприязних відносинах, при цьому відповідач ОСОБА_1 розпорядився транспортними засобами, придбаними у шлюбі, на власний розсуд без згоди позивачки ОСОБА_2 , тому остання, в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, має право на грошову компенсацію 1/2 частини вартості зазначених транспортних засобів.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Сторони у справі позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2003 року, який розірваний рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 25.10.2019 (а.с. 9, 58).

Згідно листа Регіонального сервісного центру в Львівській області від 29.08.2019 №31/13-7-198/аз, за відповідачем ОСОБА_1 з 24.07.2015 до 19.06.2019 був зареєстрований автомобіль «Great Wall Safe», в подальшому перереєстрований за договором купівлі продажу, укладеному в ТСЦ за ціною 148 000 грн., а також автомобіль марки «Mazda 6», 2004 року випуску з 10.10.2017 до 22.06.2019, в подальшому перереєстрований за договором купівлі-продажу, укладеному у суб`єкта господарювання за ціною 49 121,45 грн. (а.с. 10).

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що спірні автомобілі марки «Great Wall Safe», 2005 року випуску та «Mazda 6», 2004 року випуску, були придбані за час шлюбу, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, а оскільки домовленості про поділ такого майна між сторонами немає, відповідно частки останніх на це майно є рівними.

У статті 41 Конституції України закріплено одне із основоположних прав людини і громадянина непорушність права власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтями 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно, які ним здійснюються на власний розсуд. Право власності є непорушним та ніхто не може ьути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За загальним правом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності має свої особливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. За вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майно, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Законодавством України не передбачена державна реєстрація договору купівлі-продажу транспортного засобу, а також цей договір не потребує нотаріального засвідчення.

Таким чином, для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу згода другого з подружжя має бути письмова, без нотаріального посвідчення.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 03.05.2018, у справі № 755/20923/14ц, при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відчуження автомобіля відбулося за час спільного проживання, а виручені кошти потрачено в інтересах сім`ї, спростовуються самим відповідачем, оскільки подаючи заяву про розірвання шлюбу в липні 2019 року, останній самостійно зазначив, що протягом останніх двох років проживають окремо та не ведуть спільного господарства.

Відповідно до акту ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 12.09.2019 відповідач ОСОБА_1 не зареєстрований та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 12 лютого 2019 року (а.с. 15).

Крім цього, 18.02.2019 між орендарем відповідачем ОСОБА_1 та орендодавцем фізичною особою ОСОБА_4 був укладений договір оренди квартири, відповідно до якого відповідач прийняв у тимчасове платне користування для проживання квартиру, що за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 90).

Факт неприязних відносин між сторонами підтверджується матеріалами Залізничного ВП ГУНП у Львівській області перевірки за зверненням ОСОБА_5 (а.с. 70-87).

Що стосується показів свідка ОСОБА_6 , такі частково суперечать поясненням відповідача щодо автомобіля «Great Wall Safe 2237», зокрема, в частині щодо присутності ОСОБА_2 під час передачі автомобіля свідку та отримання коштів від останнього, які суд першої інстанції належно оцінив.

Крім цього, згідно інформації Регіонального сервісного центру в Львівській області, автомобіль «Great Wall Safe 2237» був зареєстрований за відповідачем до 19.06.2019, а автомобіль «Mazda 6» до 22.06.2019, тобто період реєстрації обох автомобілів за відповідачем частково співпадає, а їх відчуження відбулося у червні 2019 року з різницею у три дні.

Таким чином, в ході судового розгляду беззаперечно встановлено, що відповідач відчужив майно, право власності на котре набуто в шлюбі, без згоди позивачки, при цьому доказів передачі їй 1/2 частини отриманих від продажу транспортних засобів коштів, суду не надав.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості автомобіля «Great Wall Safe 2237», 2005 р.в. у розмірі 74000 грн., 1/2 частину вартості автомобіля «Mazda 6», 2004 р.в. у розмірі 24560 грн.

В цьому контексті, колегія суддів враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, наведене у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», за якими вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Обгрунтовуючи позовні вимоги при визначенні розміру компенсації, яка підлягає сплаті відповідачем на користь позивачки, остання звертає увагу, що автомобіль «Great Wall Safe», був відчужений за ціною 148 000 грн., а автомобіль марки «Mazda 6» за ціною 49 121,45 грн. (а.с. 10).

Таким чином, позивач визначила вартість 1/2 частини вартості автомобіля «Great Wall Safe 2237» у розмірі 74000 грн., та 24560 грн., як 1/2 частину вартості автомобіля «Mazda 6», а всього 98 560 грн.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині визначеного розміру компенсації 1/2 частини вартості автомобілів в сумі 98 560 грн., що відповідає половині коштів від суми, яку отримав відповідач за відчуження рухомого майна, яке було набуте в шлюбі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не є такими, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 26 січня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М.Копняк