П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року м. Київ

справа № 759/16164/20

провадження № 22-ц/824/5628/2021

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Левенця Б.Б.., Невідомої Т.О.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2021 року у складі судді Ул`яновської О.В, повний текст складений 19.01.2021 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 14 000 доларів США, що на момент написання заяви за офіційним курсом НБУ становило 392 700 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що 28 липня 2008 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ним було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позивачу 180 000 дол. США строком до 28 липня 2023 року з відсотковою ставкою 20,25%.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між банком і позивачем укладено іпотечний договір № 8000051-И, предметом якого була квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що належала позивачу на праві приватної власності.

Позивач зазначає, що 12 листопада 2011 року уклав шлюб з ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ). 24 вересня 2014 року позивач видав на ім`я своєї дружини довіреність щодо підготовки документів та продажу квартири, яка була предметом іпотеки за кредитним договором з метою врегулювання питання щодо погашення заборгованості по кредитному договору за допомогою коштів отриманих від продажу квартири.

26 вересня 2014 року між ОСОБА_1 в інтересах якого діяла ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири за ціною 1 263 000 грн. Частину отриманих коштів спрямовано на погашення заборгованості за кредитним договором від 28 липня 2008 року, а іншу частину на купівлю квартири АДРЕСА_2 , яку в подальшому за пропозицією відповідача було продано за 28 000 дол. США., при цьому позивач був відсутній під час продажу даної квартири.

Позивач вважає, що квартиру АДРЕСА_3 було продано з метою купівлі іншої квартири на ім`я сестри відповідача, при цьому на прохання здійснити реєстрацію у придбаній квартирі, відповідач відмовилась, посилаючись на наявність заборгованості її рідним, внаслідок чого позивач втратив свої кошти, а також можливість реєстрації. Посилаючись, що отримані від реалізації квартири кошти, придбаної під час шлюбних відносин позивачу повернуто не було, тому вважає, що має право на отримання половини суми від проданої квартири.

Відповідач заперечувала проти позовних вимог та пояснила, що після продажу квартири, частину коштів від якої спрямовано на погашення кредиту та сплату обов`язкових послуг та зборів, спільними зусиллями сторін 28 жовтня 2014 року приблизно за 41 000 дол. США було придбано квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку було зареєстровано за нею. ОСОБА_2 зазначає, що через наявні нові боргові зобов`язання позивача, останній видав на її ім`я довіреність та заяву-згоду щодо продажу цієї квартири. 22 березня 2018 року позивач уклала попередній договір та отримала завдаток в розмірі 39 000 грн., що еквівалентно 1 500 дол. США, які були спрямовані на погашення житлово-комунальних послуг. 17 квітня 2018 року вказану квартиру відчужено на підставі договору купівлі-продажу. Під час укладення договору позивач був присутнім, кошти від реалізації майна знаходились у нього, якими в подальшому він розпорядився на власний розсуд.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що придбавши нерухоме майно під час перебування в шлюбі, він та його дружина - відповідач набули право спільної сумісної власності на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2 та їх право на рівну частку в майні презюмується. А отже, сума грошових коштів у розмірі 28 000 дол. США, що була отримана в результаті продажу вищезазначеного майна, яке належало сторонам на праві спільної сумісної власності також є спільною сумісною власністю, тому має право на отримання половини суми, що судом не враховано.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідач ОСОБА_2 вважає, що суд першої інстанції зробив вірні та об`єктивні висновки, оскільки апелянтом не надано жодних належних і допустимих доказів того, що вона відчужила квартиру поза його волею та що кошти отримані від її продажу були використані не в інтересах сім`ї.

В суді апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали скаргу з викладених у ній підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Топалова О.Є. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Відповідно до змісту ст. ст. 12,13,77-81 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 28 липня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 800006051 із змінами та доповненнями, відповідно до умов якого банк надав позивачу грошові кошти у розмірі 180 000 дол. США, із процентною ставкою 20,25% (а.с. 12-13).

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором 28 липня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 800006051-И із змінами та доповненнями, предметом якого була квартира АДРЕСА_1 , яка належала іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 січня 1999 року та договору дарування від 22 березня 2001 року (а.с. 24-30).

12 липня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 (а.с. 31).

10 вересня 2014 року ОСОБА_1 видав на ім`я ОСОБА_2 довіреність, якою надав право останній представляти його інтереси при вирішенні усіх питань з підготовки документів для відчуження квартири АДРЕСА_1 та продажу вказаної квартири. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Івановою С.М. та зареєстрована в реєстрі № 1355 (а.с. 32).

26 вересня 2014 року ОСОБА_1 , від імені якого діяла ОСОБА_2 відповідно до довіреності від 24 вересня 2019 року уклала договір купівля-продажу квартири АДРЕСА_1 , за ціною 1 263 000 грн. (а.с. 36).

26 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_2 відповідно до довіреності, зареєстрованої в реєстрі за №1405 від 24 вересня 2019 року, укладено додаткову угоду, з метою врегулюванні відносин, що склалися між сторонами на підставі договору, погоджуються змінити порядок виконання позичальником зобов`язання щодо повернення заборгованості (а.с. 33-34).

Як вбачається із довідки про стан кредиторської заборгованості у сегменті роздрібного бізнесу від 26 вересня 2014 року, ОСОБА_1 виконав зобов`язання перед Банком відповідно до Додаткової угоди від 26 вересня 2014 року до кредитного договору від 22 вересня 2011 року №800030042, шляхом внесення коштів у розмірі 1 190 000 грн. (а.с. 35).

Після погашення заборгованості перед банком. 28 жовтня 2014 року ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу придбала квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 45,30 кв.м., жилою площею 29,20 кв.м. (а.с. 51-52).

В подальшому, 12.03.2018р. ОСОБА_5 надав згоду на укладення ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Заява посвідчена приватним нотаріусом КМНО Качельніковим С.В., зареєстрована в реєстрі за № 256 (а.с. 58).

22 березня 2018 року відповідач уклала попередній договір, відповідно до умов якого зобов`язалась у строк до 18 квітня 2018 року укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Продавцю передано грошові кошти в розмірі 39 420 грн., що еквівалентно 1 500 дол. США (а.с. 103).

17 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , продаж вчинено за 730 520 грн., що еквівалентно 28 000 дол. США (а.с. 50-52).

Відповідно до заяви на видачу готівки від 17 квітня 2018 року, відповідач отримала грошові кошти в розмірі 730 520 грн. (а.с. 105).

Таким чином встановлено, що квартира АДРЕСА_2 придбана та продана під час перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі, що сторонами фактично не заперечуються

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 квітня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 186).

Зазначені обставини підтверджені матеріалами справи.

Частиною 1 ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Таким чином оскільки спірною квартирою сторони розпорядились, ще під час перебування у шлюбі, при цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що кошти від відчуження спірної квартири були витрачені не в інтересах їхньої сім`ї, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, позивач не довів свого позову, що є його обов`язком, відповідно до засад змагальності сторін за ст.12 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції.

Так, судом встановлено, що придбання та розрахунок житла для сестри відповідача відбулось раніше (12.04.2018), ніж продано спірну квартиру АДРЕСА_2 (17.04.2018), а тому посилання позивача на те, що отримані від реалізації продажу квартири кошти, були спрямовані відповідачем для придбання квартири для її сестри, спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, обґрунтованого виходив із того, що позивач не довів своїх вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст складено 07.06.2021 року

Головуючий:

Судді: