ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року

м.Суми

Справа №583/1727/20

Номер провадження 22-ц/816/43/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Комунальне некомерційне підприємство Сумської обласної ради «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань», Сумська обласна рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Собини Павла Миколайовича на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 вересня 2020 року в складі судді Сидоренка Р.В., ухваленого у м. Охтирка, -

в с т а н о в и в :

15 травня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Собина П.М. звернувся з позовом до Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» (далі - Медичний центр) та Сумської обласної ради про визнання поважними причини пропуску місячного строку звернення до суду з позовом та його поновлення; визнання незаконним і скасування наказу від 25 березня 2020 року № 66-к в частині звільнення ОСОБА_1 з посади молодшої медичної сестри - буфетниці психосоматичного відділення Медичного центу; поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді та переведення її на посаду молодшої медичної сестри приймального відділення Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни»; стягнення з Медичного центру та Сумської обласної ради середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31 березня 2020 року.

Вимоги позову мотивовано тим, що 12 березня 1994 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду молодшої медичної сестри - буфетниці по догляду за хворими психіатрично-соматичного відділення Другої обласної психіатричної лікарні, яка перейменовувалась, а згодом була реорганізована шляхом перетворення у Медичний центр. Оспорюваним наказом позивачку скорочено. При цьому вона має стаж роботи на посаді 26 років, є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи. На думку представника заявниці відповідачем були допущені порушення трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 , оскільки фактично не було проведено закриття Медичного центру, а було здійснено передачу майна, хворих від однієї юридичної особи до іншої, а тому і медичний персонал, який обслуговував хворих, повинен бути працевлаштований за переводом до Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни». Також зазначається про відсутність будь-яких доказів реорганізації Медичного центру. До того ж, в психосоматичному відділенні Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» обраховується посада молодшої медичної сестри, однак при звільненні відповідачем вказана посада ОСОБА_1 не була запропонована, пропозиції іншої роботи в цьому ж закладі позивачка також не отримувала.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. У скарзі зазначається, що місцевим судом не враховано факт звільнення шляхом переведення одних працівників і звільнення шляхом скорочення інших, зокрема позивачки, яка мала переважне право на залишення на роботі.

У відзиві на апеляційну скаргу Медичний центр просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому зазначає на безпідставне поновлення представнику позивача строку на апеляційне оскарження судового рішення, поважність причин пропуску якого не обґрунтована, а додані докази - недостовірними та недопустимими. Крім того, зазначається, що доказів хвороби ОСОБА_1 на коронавірусну хворобу до скарги не додано, як і не додано документа, який підтверджує повноваження представника на підпис апеляційної скарги. Заявник вказує, що психосоматичне відділення, у якому працювала позивачка, було ліквідоване, а вакантних посад не було. До того ж, відповідачем вживались заходи щодо залишення позивачки на роботі шляхом переведення до Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», проте директор цієї установи не запропонував вільної посади для ОСОБА_1 . Оскільки у відповідача не було працівників, які виконували однакові з позивачкою функції, тому гарантія щодо преважного права на залишення на роботі на заявницю не розповсюджується.

У відзиві на апеляційну скаргу Сумська обласна рада також просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вважає, що у суду апеляційної інстанції не було достатніх підстав для поновлення пропущеного без поважних причин строку на оскарження судового рішення, а також вказує на відсутність у представника повноважень на подання апеляційної скарги. Зазначає, що обласна рада не є належним відповідачем у даній справі, оскільки у ради та Медичного центру відсутні спільні права та обов`язки щодо поновлення позивачки на посаді та виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу. До того ж, у позові не наведено жодної обставини порушення обласною радою прав заявниці. Доводи щодо переведення ОСОБА_1 та переважного права на залишення на роботі Сумська обласна рада спростовує з аналогічних підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу Медичного центру.

Позивач та його представник належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Проте в судове засідання не з`явилися. Клопотання представника позивача - адвоката Собини П.М. про відкладення розгляду справи, навіть з огляду на зазначені причини, задоволенню не підлягає, оскільки явка сторін не є обов`язковою, а позиція позивача і його представника є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» - Бойченко О.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 12 березня 1994 року була прийнята на посаду санітарки-буфетниці диспансеру по догляду за хворими Комунального закладу Сумської обласної ради «Друга обласна спеціалізована психіатрична лікарня».

15 квітня 1994 року ОСОБА_1 переведена на посаду молодшої медсестри-буфетниці по догляду за психічно хворими психіатрично-соматичного відділення Комунального закладу Сумської обласної ради «Друга обласна спеціалізована психіатрична лікарня», який в подальшому було перейменована в Комунальний заклад Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2» (а.с. 6-7).

Комунальний заклад Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» є правонаступником Комунального закладу Сумської обласної ради «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня № 2», юридичною особою-правонаступником якого є Медичний центр, а засновником та органом управління Медичного центру є Сумська обласна рада (а.с. 54-59).

Рішенням Сумської обласної ради від 20 грудня 2019 року припинено користування Медичним центром майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Сумської області та закріплено користування майном за Комунальним закладом Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни». Передано основні засоби з балансу Медичного центру на баланс Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня місто Ромни» (а.с. 62-64, 65-67).

Наказом директора Медичного центру Злиденного Т.В. від 27 грудня 2019 року № 72-ОД у зв`язку з передачею зокрема приміщень по вул. Охтирська, 1 в с. Кудряве, Охтирського району до Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» та переходом з 01 квітня 2020 року на нову модель фінансування, скорочено посади, в тому числі психосоматичного відділення по вул. Охтирській, 1 в с. Кудряве, Охтирського району, внесено зміни до штатного розпису Медичного центру (а.с. 68, 69).

28 грудня 2019 року первинній профспілковій організації комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» надіслано повідомлення про заплановане скорочення штату та звільнення працівників (а.с. 101-102), а 24 січня 2020 року надіслано подання про надання згоди на розірвання трудового договору, зокрема з молодшою медичною сестрою (буфетницею) психосоматичного відділення ОСОБА_1 (а.с. 103-110), яке було задоволено та згідно з повідомленням профспілкової організації від 29 січня 2020 року № 1 надано згоду на скорочення чисельності та штату працівників з наданням їм гарантій і компенсацій, передбачених чинним законодавством (а.с. 111).

Крім того, 28 січня 2020 року Медичним центром направлено до Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» лист щодо розгляду можливості працевлаштування працівників, зокрема і ОСОБА_1 (а.с. 112-119), у відповідь на який листом від 16 березня 2020 року № 01-55/496 надано згоду на працевлаштування на роботу в порядку переведення громадян з 01 квітня 2020 року, проте у списку працівників, запрошених на роботу, прізвище позивачки не зазначено (а.с. 120-123).

30 січня 2020 року ОСОБА_1 отримала повідомлення про звільнення від 27 січня 2020 року № 01-17/01.1/174, у якому зазначено про скорочення посади позивачки та про відсутність вакантної посади молодшої медичної сестри (буфетниці) (а.с. 125).

Наказом директора Медичного центру від 17 березня 2020 року № 60-К 214 працівників звільнено з роботи 31 березня 2020 року за п. 5 ст. 36 КЗпП України в порядку переведення до комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» (а.с. 70-88).

Наказом директора Медичного центру від 25 березня 2020 року № 66-К ОСОБА_1 звільнено з роботи з 31 березня 2020 року у зв`язку зі скороченням чисельності працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку.

Наказом директора Медичного центру від 13 квітня 2020 року № 84-К внесено зміни до вказаного вище наказу від 25 березня 2020 року № 66-К та викладено його в наступній редакції: « ОСОБА_1 звільнити з роботи з посади молодшої медичної сестри (буфетниці) психосоматичного відділення 31 березня 2020 року у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, за п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку. Бухгалтерії виплатити компенсацію за невикористану відпустку за період з 16 червня 2019 року по 31 березня 2020 року у кількості 18 календарних днів» (а.с. 157).

Згідно з довідкою від 27 травня 2020 року № 01-17/01.3/1004 станом на 01 квітня 2020 року вакантні посади сестер медичних молодшого медичного та іншого господарського персоналу у Медичному центрі відсутні (а.с. 124).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач мав право звільняти позивачку за п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а при її звільненні було дотримано процедуру звільнення, зокрема дотримано вимоги ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України. Також суд встановив, що позивачкою не подано доказів на підтвердження того, що одночасно з попередженням про звільнення та безпосередньо перед звільненням Медичний центр мав можливість перевести її на іншу роботу (запропонувати їй іншу роботу), зокрема, що на цьому підприємстві були наявні вільні посади, на яких вона була згодна та мала право, враховуючи вимоги трудового законодавства України, працювати.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст. 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Частиною 1 ст. 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. 2 і п. 3 ст. 41цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Установивши, що відповідачем попереджено позивачку про наступне звільнення в установленому трудовим законодавством порядку, перевірено наявність переважного права у заявниці на залишення на роботі, отримано згоду профспілкової організації на звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, при цьому врахувавши відсутність вакантних посад у штаті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про дотримання відповідачем вимог трудового законодавства під час звільнення позивачки.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до п.п. 3, 10 ч. 2 ст. 42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі при вивільнені працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Крім того, перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

З аналізу цієї норми права випливає, що положення цієї статті не встановлюють підстави для звільнення, на відміну від п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а лише визначають підстави для залишення працівників на роботі під час їх звільнення у зв`язку з наявністю переважного права на таке залишення.

Посад, аналогічних чи прирівняних до займаної ОСОБА_1 , у штаті відповідача не було, а наявність посади молодшої медичної сестри у Комунальному закладі Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» не впливає на законність рішення суду, оскільки мова йде про інший медичний заклад, який не є стороною по справі і в якому позивач не працювала на момент звільнення. Тому і переведення позивача в останнє, на чому наполягає ОСОБА_1 , без його згоди, шляхом вирішення даного судового спору є неможливим.

Суд першої інстанції належним чином дослідив зібрані у справі докази, правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а спрямовані на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Собини Павла Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.І. Криворотенко

Судді: О.І. Собина

С.С. Ткачук