ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4005/21 Справа № 206/5832/19 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою фізичної особи підприємця ОСОБА_1

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення вартості товару та збитків у судовому засіданні з викликом учасників справи,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 14 серпня 2018 року через мережу Інтернет, а саме в соціальній мережі «Instagram», за посиланням на ательє «Lavrina» зв`язалась з адміністратором ательє і зробила замовлення на пошив норкової шуби.

Після обговорення деталей, 14 серпня 2018 року здійснила переказ грошових коштів у розмірі 54709,00 грн. на номер банківської картки ПриватБанку власника ательє Lavrina ОСОБА_1 .

Після повідомлення, що замовлена шуба пошита, вона 08 вересня 2018 року переказала грошові кошти у розмірі 27354,00 грн. на номер банківської картки ПриватБанку власника ательє ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 у відділенні Нової Пошти було отримано товар (шубу), після огляду отриманого товару (шуби) було встановлено, що товар (шуба) не відповідав власній вартості та якості, тому вона просила повернути їй сплачені грошові кошти. Посадові особи ательє відмовилися повернути грошові кошти, пообіцявши переробити товар у найближчі строки.

Після переробки шубу було повторно відправлено, під час повторного отримання шуби візуальний огляд не дав об`єктивної інформації про наявність дефектів у товарі, однак при детальному огляді товару був виявлений прихований дефект, який неможливо було встановити на момент його первинного огляду неякісне виготовлення хутра, тобто неналежна якість шуби.

Після повторного повідомлення позивачем ательє щодо неякісного товару, посадові особи ательє «Lavrina» перестали відповідати на телефонні дзвінки ОСОБА_3 та виходити з нею на контакт. Норкова шуба виготовлена з суттєвими недоліками та без відповідної ідентифікації, вона не містить відповідного маркування, що робіть її використання неможливим, а також, враховуючи норми законодавства та фактичні обставини, вона є фальсифікованим товаром. Разом з тим, жодних документів про якість та безпеку продукції посадовими особами ательє не надано.

У зв`язку з чим просила суд розірвати договір побутового підряду (пошиву шуби) від 14 серпня 2018 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість товару в розмірі 81900 грн. та збитки, пов`язані із доставкою грошей за товар у розмірі 163 грн, а всього 82063,00 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Розірвано договір побутового підряду щодо пошиву шуби, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 14 серпня 2018 року.

Зобов`язано ОСОБА_3 повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 шубу з поясом, виготовлені з хутра норки.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість товару неналежної якості в розмірі 81900 (вісімдесят одна тисяча дев`ятсот) гривень.

У задоволенні вимоги про стягнення збитків відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що шуба пошита не якісно та невідповідно технології, матеріал хутра має очевидні суттєві недоліки, а тому договір побутового підряду щодо пошиву шуби підлягає розірванню зі стягненням сплачених позивачем грошових коштів на виконання договору в розмірі 81900 гривень. Суд вважає за необхідне привести сторони у попередній стан та зобов`язати позивача повернути відповідачу шубу з поясом, виготовлені з хутра норки.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що на виконання договору купівлі продажу шуби відповідач поставив товар належної якості, з відповідним маркуванням, який ОСОБА_3 прийняла та оплатила його вартість. Позивач свідомо відмовлялася приїжджати для примірки шуби. Зазначені події мали місце наприкінці 2018 початку 2019 року, проте позов було пред`явлено лише у жовтні 2019 року. Позивач своєчасно отримала шубу належної якості, без недоліків у виконаній роботі та у відповідності із умовами договору. Відповідачу не відомо щодо якої шуби позивач заявляє позовні вимоги, та звідки у неї взялась неякісна шуба без відповідного маркування через більше ніж рік з дати виготовлення шуби. Оглянута в судовому засіданні шуба не виготовлялась ательє відповідача та є повністю відмінною від тої, стосовно якої було укладено сторонами договір купівлі продажу. Доказів що оглянута в судовому засіданні шуба була виготовлена на виконання договору від 14 серпня 2018 року позивач не надала. Спеціаліст не був попереджений про кримінальну відповідальність за неправдиві показання. Спеціаліст в судовому засіданні підтвердила, що оглянута шуба неналежної якості, проте не було встановлено, що дану шубу було поставлено ОСОБА_1 на виконання умов договору з позивачем.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в мережі Інтернет за адресою ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) відповідач розмістив публічну пропозицію укласти договір щодо створення матеріального активу: виготовлення та пошив норкової шуби. Після розміщення пропозиції до відповідача звернулася фізична особа ОСОБА_3 та зробила замовлення на пошив норкової шуби.

14 серпня 2018 року після того, як сторони домовились щодо умов співробітництва, ОСОБА_3 на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти у розмірі 54600,00 грн.

З метою виготовлення та пошиву норкової шуби, за згодою ОСОБА_3 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 20 серпня 2018 року № 20/08-18 було придбано у ТОВ «ЗЛК-ПРОДУКТ» шкурки норки NAFFA, у кількості 20 шт. та необхідну фурнітуру, загальною вартістю 59800,00 грн.

08 вересня 2018 року на виконання вимог укладеного між сторонами договору, ОСОБА_3 було здійснено остаточну оплату за норкову шубу у розмірі 27300 грн.

Отже, за пошив норкової шуби ОСОБА_3 було сплачено 81900,00 грн.

Таким чином, на виконання укладеного договору ФОП ОСОБА_1 виготовив та передав у власність ОСОБА_3 норкову шубу, а остання отримала її та сплатила за неї грошові кошти.

10 вересня 2018 року ОСОБА_3 отримано виготовлену норкову шубу через відділення «Нова пошта» у м. Миколаєві.

Надалі відповідачем було отримано повідомлення, що ОСОБА_3 бажає перекроїти отриману нею шубу, на що позивач погодився та 10 вересня 2018 року замовником повернуто шубу з метою її перекрою через відділення «Нова пошта».

13 жовтня 2018 року повторно направлено виготовлену норкову шубу через відділення «Нова пошта» ОСОБА_3 .

Проте, вдруге отримавши шубу, ОСОБА_3 зазначила, що отримана нею шуба не відповідає вартості та якості та звернулася із заявою до ГУ Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області, на підставі чого була проведена перевірка.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року по справі №160/3192/19, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07жовтня 2019 року визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про накладення стягнення, передбаченого статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» №7 від 20 березня 2019 року. Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про накладення стягнень передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» №8 від 20 березня 2019 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2019 року по справі №204/2622/19 визнано протиправною та скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення № 12 від 20 березня 2019 року, винесену першим заступником начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області О. Потоцьким, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у сумі 17 грн.

Таким чином, всі вищевказані обставини були встановлені рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 року у адміністративній справі 160/3192/19, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року.

Відтак, вищевказані обставини не підлягають доказуванню, оскільки вони встановлені рішенням суду у адміністративній справі, яке не було скасоване і набрало законної сили.

Проте, той факт, що судами в порядку адміністративного судочинства були задоволені позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 , не є підставою для відмови в цивільному позові, оскільки у згаданих розглянутих справах адміністративної юрисдикції встановлювалися обставини та надавалася оцінка підставам притягнення ФОП ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, пов`язаної з ненаданням замовнику інформації про товар та щодо укладення договору з замовником. У жодній із вказаних адміністративних справ не з`ясовувалися відповідність виробу замовленню, його якість технологічним вимогам, вказані рішення ухвалені в межах заявлених адміністративних позовних вимог. Натомість такі обставини є предметом доказування у даній цивільній справі.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», укладення договору на відстані відбувається за допомогою засобів дистанційного зв`язку: телекомунікаційних мереж, поштового зв`язку, телебачення, інформаційних мереж, зокрема, Інтернет (статті 1, 13).

Оформлення замовлення товару через сайт є отриманням оферти, а прийняття товару через пошту є акцептом після якого договір купівлі-продажу товару на відстані вважається укладеним.

Таким чином, в даному випадку, відбулось замовлення товару на сайті, доставка товару покупцю поштою та сплата коштів за товар договором купівлі-продажу товару, укладеним на відстані відповідно до ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 1.1. Правил продажу товарів на замовлення та поза торговельними або офісними приміщеннями, що затверджені Наказом Міністерства економіки України №103 від 19.04.2007 (далі - Правила), останні визначають відносини між споживачем і суб`єктом господарювання - продавцем товарів на замовлення та поза торговельними або офісними приміщеннями на підставі договору купівлі-продажу, укладеного на відстані чи поза торговельними або офісними приміщеннями, а також регламентують вимоги в дотриманні прав споживачів щодо належної якості, безпеки і належного торговельного обслуговування.

За змістом п. 1.1. Правил, предметом їх регулювання є насамперед дистанційний продаж продукції чи товарів не за місцем їх виробництва чи знаходження, за договорами купівлі-продажу.

Пунктом 1.7. Правил встановлено, що споживач має право розірвати договір, укладений поза торговельними або офісними приміщеннями, за умови повідомлення про це продавця протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття товару або першої поставки такого товару, за умови, що такий товар є річчю, а прийняття чи поставка товару відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.

Правовідносини за договорами про надання послуг, їх виконання, припинення чи розірвання регулюється загальними положеннями ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» (ч. 1 ст. 10 Закону).

Стаття 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування тощо.

Відповідно до статей 1, 13 Закону України «Про захист прав споживачів», укладення договору продавцем (виконавцем) із споживачем на відстані відбувається за допомогою засобів дистанційного зв`язку: телекомунікаційних мереж, поштового зв`язку, телебачення, інформаційних мереж, зокрема Інтернет.

Положеннями частини 1 статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 673 ЦК України, у разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Відповідно до статті 707 ЦК України, покупець має право протягом чотирнадцяти днів з моменту продажу йому непродовольчого товару належної якості, обміняти його на аналогічний товар, а якщо у продавця немає необхідного для обміну товару, продавець має право повернути придбаний товар продавцеві та одержати сплачену за нього суму. Таке ж право покупця (споживача) на обмін товару належної якості, а в разі відсутності аналогічного товару для обміну, який влаштовує покупця, - на розірвання договору та одержання назад грошей, сплачених за товар, передбачено і ст. 9 Закону України Про захист прав споживачів.

При цьому, частинами 3, 4 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.

У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, споживач повинен повідомити продавця (виконавця) про місце, де продукція може бути повернена. Договором може передбачатися, що продукція або результати робіт (послуг), що були надіслані поштою, повинні у разі розірвання договору також бути повернені поштою. Будь-які витрати, пов`язані з поверненням продукції, покладаються на продавця (виконавця). Продавець (виконавець) повинен відшкодувати витрати споживача у зв`язку з поверненням продукції. У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, обов`язок споживача зберігати у себе продукцію припиняється по закінченні шістдесяти днів після її одержання. Якщо продавець (виконавець) не вживає заходів для повернення її собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості.

Так, частиною 4 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей.

Відповідно до частиною 6 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, такий правочин не є підставою для виникнення обов`язків для споживача.

Згідно з частини 1 статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що на підтвердження виконання здійснення правочину, позивачем було надано експрес-накладні відділення «Нова пошта» № 6922 від 08 вересня 2018 року та № 8831 від 13 жовтня 2018 року.

Таким чином, договір про надання послуг із пошиву норкової шуби було укладено дистанційно, за допомогою електронних засобів комунікації, і сторони вчинили відповідні дії на виконання умов цього договору, а саме з боку ОСОБА_3 була здійснена передоплата за виготовлення та пошив норкової шуби, а фізична особа-підприємець ОСОБА_1 почав підготовку до виготовлення шуби та виготовив її у визначений договором строк.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

В судовому засіданні 27 серпня 2020 року судом першої інстанції за участю спеціаліста ОСОБА_5 , за фахом майстра виробничого навчання кравців-закрійників, було оглянуто надану позивачем спірну шубу.

При огляді було встановлено, що конструктивні особливості виробу не витримані: зміщені плечові шви, при з`єднанні рукава з проймою порушена технологія, кінці коміра не рівняються, підклад пришито вручну нерівномірним швом не за технологією.

Крім того, хутро має проплішини посеред лоскутів, хутро лежить нерівномірно.

Відповідач зазначив, що надана суду для огляду шуба з хутра норки не є його виробом, у зв`язку з чим останньому надавався час для надання доказів зразка продукції у вигляді аналогічної шуби, проте такий доказ ні в натуральному вигляді, ні у вигляді фото- чи відео зображення відповідачем представлено не було.

Так само відповідачем, незважаючи на демонстрацію виробу позивачу в мережі Інстаграм, зображення саме того екземпляру продукції, який є спірним по справі та виготовлявся і надсилався для ОСОБА_3 , також надано не було.

Таким чином, суд першої інстанції дав належну правову оцінку наявним у справі доказам та з урахуванням всіх обставин у справі правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки шуба пошита не якісно та невідповідно технології, матеріал хутра має очевидні суттєві недоліки, а тому договір побутового підряду щодо пошиву шуби підлягає розірванню зі стягненням сплачених позивачем грошових коштів на виконання договору, при цьому позивач зобов`язаний повернути відповідачу шубу з поясом, виготовлені з хутра норки.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що події мали місце наприкінці 2018 початку 2019 року, проте позов було пред`явлено лише у жовтні 2019 року, колегією суддів не приймаються, оскільки це жодним чином не впливає на висновку суду з приводу виниклих правовідносин.

Доводи апеляційної скарги щодо невідомого походження шуби, наданої позивачем для огляду в судовому засіданні, її відмінність від тої, стосовно якої було укладено договір та відсутності на ній маркування ательє, не заслуговують на увагу, оскільки доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин відповідач не надано.

Аргументи апеляційної скарги щодо не попередження спеціаліста про кримінальну відповідальність за неправдиві показання не заслуговують на увагу, оскільки таких вимог Цивільним процесуальним Кодексом України не встановлено, тоді як статтею 226 цього Кодексу передбачено лише роз`яснення його прав та обов`язків.

Інші доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними та зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова