03.06.2021 Справа № 756/3500/14-ц
Справа № 756/3500/14-ц
Провадження № 4-с/756/103/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Тиха О.О., розглянувши матеріали за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк»,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з зазначеною скаргою, у якій просив: визнати незаконною бездіяльність начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); зобов`язати начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 92395,97 грн. від 21.03.2016, винесену в межах виконавчого провадження №50253339; зобов`язати начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт майна боржника ОСОБА_1 , накладений постановою старшого державного виконавця ВДВС Оболонського районного управління юстиції у місті Києві Бучко В.В. від 21.03.2016.

Ознайомившись зі змістом скарги та доданих до неї матеріалів, суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

В порядку цивільного судочинства може бути оскаржено рішення, дії або бездіяльність державного виконавця щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства.

Безумовно, гарантією дотримання та забезпечення прав та свобод сторін виконавчого провадження насамперед є право на оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця у межах виконавчого провадження. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних та приватних виконавців визначено як Законом України «Про виконавче провадження», так і відповідними положеннями процесуальних кодексів, які повинні застосовуватися у сукупності заходів оскарження.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

На спірні правовідносини поширюється саме дія Закону України «Про виконавче провадження», згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Частиною 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Враховуючи наведене, крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон України «Про виконавче провадження», зокрема ч. 2 ст. 74 вказаного Закону, встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо стягнення виконавчого збору або витрат на проведення виконавчих дій, згідно яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №766/740/17-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №927/769/16.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що у своїй скарзі ОСОБА_1 просить зобов`язати начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 21.03.2016, винесену в межах виконавчого провадження №50253339, яка є окремим виконавчим документом, а не виконавчим листом, виданим судом на підставі судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства, дана скарга не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства, що в свою чергу не позбавляє заявника можливості звернутись до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом подання відповідного адміністративного позову.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений постановою старшого державного виконавця ВДВС Оболонського районного управління юстиції у місті Києві Бучко В.В. від 21.03.2016 суд зазначає наступне.

За правилами ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбаченого, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При цьому, статтею 447 розділу VII ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) виконавця виключно під час виконання судового рішення.

Зі змісту скарги, а також за даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень з відкритим доступом на сайті: asvpweb.minjust.gov.ua, вбачається, що виконавче провадження №50253339 завершено.

А отже, після закінчення виконавчого провадження особа-боржник втрачає статус боржника, а тому вирішення питання щодо зняття арешту у закритому виконавчому провадженні не передбачено розділом VII ЦПК України, оскільки вказаний розділ передбачає лише можливість здійснення судового контролю під час виконання судових рішень, при цьому, на виконанні Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавче провадження №50253339 з примусового виконання виконавчого листа №2/756/2325/14, виданого Оболонським районним судом м. Києва 10.02.2016, вже не перебуває у зв`язку із закінченням вказаного виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права заявника у даному випадку є звернення до адміністративного суду з позовом до відповідного відділу Державної виконавчої служби.

Таким чином, вимоги заявника ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

За нормою ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки положення Розділу VIІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» не містить положень щодо дій суду у разі наявності підстав для відмови у прийнятті до провадження суду скарги на дії виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 .

На виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України суд роз`яснює скаржнику про право на звернення із відповідним позовом до адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 10, 186, 260, 261, 353, 354, 447 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк».

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення із відповідним позовом до адміністративного суду у визначеному законом порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Тиха