Справа № 653/2445/19
Провадження № 2/653/357/21
Генічеський районний суд Херсонської області в складі:
головуючого судді Берлімової Ю.Г.,
за участю секретаря Волвенко А.О.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позов мотивує тим, що вона володіє житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_1 .
Вказує, що в будинку зареєстрований її син - ОСОБА_2 та його дружина - ОСОБА_3 , які з 1998 року фактично не проживають у належному позивачу будинку, оскільки, як їй відомо, виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації, але самостійно відповідачі з реєстраційного обліку не знялись.
У зв`язку із цим, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 булиналежним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», проте до судового засідання повторно не з`явились, від них не надійшли повідомлення про причини неявки та відзиви, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідачів, згідно ст. 280 ЦПК України.
Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі реєстраційного посвідченням на будинок, зареєстрованим за колгоспом «Пам`ять Ілліча» володіє житловим будинком АДРЕСА_1 , за який нею була виплачена переселенська позика, що підтверджується відповідною довідкою.
Факт реєстрації відповідачів з 1997 року за спірною адресою підтверджується довідками виконавчого комітету Петрівської сільської ради від 15 липня 2019 року.
Пояснення позивача щодо того, що відповідачі не мешкають за місцем реєстрації підтверджується актом обстеження проживання осіб, складеного депутатом Петрівської сільської ради 15 липня 2019 року на підставі пояснень сусідів.
Крім того, вказані обставини підтверджуються показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які пояснили, що їм достеменно відомо, що син та невістка позивача близько 19 років не мешкають у будинку АДРЕСА_1 , оскільки переїхали до Російської Федерації, але з місця реєстрації не знялись.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 , являючись сином позивача та ОСОБА_3 , являючись її невісткою, не проживають в будинку, яким володіє позивач, без поважних причин з 1998 року, не цікавляться житловим приміщенням, не приймають ніякої участі в його утриманні.
Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням.
За приписами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла і законом.
Таким чином, оскільки відповідачі більше одного року без поважних причин не проживають у будинку, яким володіє позивач, їх реєстрація створює для позивача незручності, між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом,позовна вимога щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщення, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Керуючись ст. 150 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст. ст. 258-259, 263-265, 273, 280 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованого у АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованого у АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, форма і зміст якої, повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 19 січня 2021 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова