КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/6839/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021року місто Київ

справа №757/5870/20-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою відповідача Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Остапчук Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Державне підприємство «Завод «Арсенал» про визнання права користування, зобов`язання видати ордер та укласти договір, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила:

визнати за нею разом з родиною з п`яти осіб право на користування кімнатою площею 18,7 кв.м в службовій квартирі АДРЕСА_1 ;

зобов`язатиПечерську районну в місті Києві державу адміністрацію видати ордер на кімнату площею 18,7 кв.м. в службовій квартирі АДРЕСА_1 ;

зобов`язати КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» укласти з нею договір найму на вказану кімнату.

В обгрунтування вимог посилалася на те, що з лютого 1985 року по жовтень 1995 року вона працювала на ВО «Завод Арсенал»двірником-наглядачем.

Вказувала, що 13 січня 1986 року виконавчим комітетом Печерської районної ради народних депутатів прийнято рішення №16/3 про надання їй на родину з трьох осіб дві кімнати площею 28,49 кв.м в службовійтри кімнатній квартирі АДРЕСА_1 та на підставі вказаного рішення було видано ордер №4744 на родину з трьох осіб.

Зазначала, що іншу кімнату квартири АДРЕСА_1 площею 18,7 кв.м займала сім'я ОСОБА_8, які в 1990 році виїхали з даної кімнати.

Посилалася на те, що в 1988 році у неї народилася дочка ОСОБА_2 .

Вказувала, що враховуючи її сімейний стан, спільним рішенням адміністрації та профспілки ВО Завод «Арсенал» протокол №11 від 11 червня 1990 року вирішено:

приєднати вільну кімнату площею 18,7 кв.м в службовій квартирі АДРЕСА_1 їй разом з родиною;

після приєднання вільної кімнати площею 18,7 кв.м, загальну квартиру АДРЕСА_1 вважати окремою трикімнатною службовою квартирою, площею 46,89 кв.м.

Зазначала, що вказанерішення не було затверджено рішеннямвиконавчого комітету Печерської районної ради народних депутатів та ордер на кімнату не виданий, чим порушені її права.

Позивач вказувала, що з червня 1990 року вона та її сім`я постійно проживають та користуються всією квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 63,3 кв.м. та утримують її.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію видати спеціальний ордер на кімнату площею 18,7 кв.м в службовій квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .

Стягнуто з Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840,80 грн.

В іншій частині відмовлено.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання права на користування кімнатою площею 18,7 кв.м в службовій квартирі АДРЕСА_1 за нею разом з родиною з п`яти осіб та прийняти в цій частині нове рішення яким визнати її право разом з родиною з п`яти осіб на користування зазначеною кімнатою.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що відмовляючи у позовній вимозі про визнання за нею та членами її родини право на користування спірною кімнатою суд першої інстанції обгрунтував це тим, що право користування її родиною спірною кімнатою не оскаржується відповідачами.

Однак вона вважає, що суд першої інстанції припустився помилки, адже, в разі визнання такої вимоги відповідачами, суд повинен її задовольняти, а не констатувати факт, що відповідачі не заперечують.

Зазначала, що вона отримала службові кімнати та, зокрема, спірну кімнату, як двірник-наглядач будинку, адже, на ВО «Арсенал» тільки двірники могли отримати службове житло.

Вказувала, що заселення до квартири відбулось правомірно та з дозволу підприємства, яке на той час розпоряджалось таким житлом.

Посилалася на те, що повноважні органи влади в місті Києві знають про користування та утримання нею спірної кімнати площею 18,7 кв.м, не заперечують проти цього, при цьому, вони не надають іншій особі право користування спірною кімнатою впродовж всього часу користування - впродовж 30 років, а відтак можна зробити висновок, що відповідачі, своїми діями, визнають право за нею та членами її родини користуватися всією трикімнатною службовою квартирою АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач Печерська районна в місті Києві державна адміністрація подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 01 лютого 2016 року №70 «Про внесення змін до розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 20 вересня 2013 року №509 «Про перезакріплення майна, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва переданого до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації», квартира АДРЕСА_1 перезакріплена за КП «Керуюча компанія» як службова.

Вказувала, що судом першої інстанції не враховано, що рішення від 11 липня 1990 року не було затверджено рішенням виконавчого комітету Печерської районної ради народних депутатів, тобто порушений порядок надання службового житла.

Зазначала, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на даний момент квартира АДРЕСА_1 є службовим житлом, з яких у дві кімнати позивач вселився на підставі ордеру, а третя кімната є службовою і може бути надана з дотриманням Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP.

Посилалася на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що між позивачем та ДП Заводом «Арсенал» та КП «Керуюча компанія» відсутні трудові відносини.

Вказувала, що суд не взяв до уваги, що ні ДП Завод «Арсенал», ні КП «Керуюча компанія» до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з проханням затвердити рішення про надання спірної кімнати не зверталися і райдержадміністрації не було відомо про надання спірної кімнати у службове користування.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник доводи апеляційної скарги позивача підтримали, просили її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги відповідача Печерської районної в місті Києві державної адміністрації заперечували.

Відповідачі: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, третя особа ДП «Завод «Арсенал» у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, з 21 лютого 1985 року по 05 жовтня 1995 року ОСОБА_1 працювала на ВО «Завод Арсенал» двірником-наглядачем.

Рішенням виконавчого комітету Печерської районної ради народних депутатів від 13 січня 1986 року №16/3 «Про надання службової житлової площі робітнику ЖВК заводу «Арсенал» ім. В.І. Леніна» затверджено спільне рішення адміністрації та цехкому профспілки ЖКВ заводу «Арсенал» ім. В.І. Леніна про надання службової житлової площі робітнику на час роботи в ЖКВ заводу «Арсенал» ім. В.І. Леніна на дві кімнати, площею 28,49 кв.м в службовій трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на родину з 3-х осіб, в тому числі: вона, чоловік ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 , 1983 року народження.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 , 05 лютого 1986 року виконавчим комітетом Печерської районної ради народних депутатів видано ордер №4744 на право зайняття службового житлового приміщення на період роботи в ЖКВ Заводу «Арсенал» двох кімнат загальною площею 28,49 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 на сім'ю з трьох осіб.

Спільним рішенням адміністрації та профкома ВО Завод «Арсенал», протокол №11 від 11 червня 1990 року приєднано вільну кімнату площею 18,7 кв.м в службовій квартирі АДРЕСА_1 двірнику-наглядачу ОСОБА_1 , родина якої складається з чотирьох чоловік: вона, чоловік ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_2 .

Після приєднання вільної кімнати площею 18,7 кв.м, квартиру АДРЕСА_1 вважати окремою трикімнатною службовою квартирою, площею 46,89 кв.м.

Дане рішення від 11 червня 1990 року не було затверджено рішенням виконавчого комітету Печерської районної ради народних депутатів.

Відповідно до розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 01 лютого 2016 року №70 «Про внесення змін до розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 20 вересня 2013 року №509 «Про перезакріплення майна, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва переданого до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації», квартира АДРЕСА_1 перезакріплена за КП «Керуюча компанія» як службова.

З довідок про реєстрацію місця проживання особи від 04 лютого 2020 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано п`ять осіб: позивач ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_6 , онук ОСОБА_7

01 серпня 2018 року позивач звернулася до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» з заявою про виведення квартири АДРЕСА_1 із числа службових та відкриття особового рахунку.

Листом від 15 серпня 2018 року №432-432/0-432-509 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» повідомило, що факт проживання в службових жилих приміщеннях працівників, які припинили відносини з підприємством, установою, організацією не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

14 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» з заявою, в якій просила прийняти рішення про передачу їй на сім`ю з 5 осіб кімнату площею 18,7 кв.м, а в разі відмови укласти з нею договір найму вказаної кімнати.

Листом від 28 листопада 2019 року №432-432/0-815-952КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва» повідомило позивача, що оскільки ордер від 05 лютого 1986 року 34744 їй був наданий лише на дві службові кімнати житловою площею 28,49 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 , а тому у КП «Керуюча компанія» відсутні правові підстави щодо укладення договору найму на службову кімнату площею 18,7 кв.м в обумовленій квартирі.

Як вбачається з відповіді ДП Завод «Арсенал» від 13 серпня 2020 року №677, яка була надана на запит представника позивача, на разі на ДП Завод «Арсенал» та профспілкового комітету ДП завод «Арсенал» відсутня будь яка інформація щодо передачі спільного рішення до Печерської РДА та видачі ордера на заселення громадянкою ОСОБА_1 та членами її сім'ї вільної кімнати площею 18,7 кв.м, в службовій квартирі АДРЕСА_1 . Також відсутні архівні документи щодо вчинення будь яких дій відносно вказаної квартири.

Також у відповіді зазначено, що згідно Розпорядження Київської міської державної адміністрації №1520 від 29 серпня 2020року весь житловий фонд ДП Завод «Арсенал» (в тому числі відомчі житлові будинки та службове житло), об`єкти соціальної інфраструктури були передані до комунальної власності територіальної громади Печерського району міста Києва.

Як вбачається з листа Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 14 серпня 2020 року №105/01-4445/1 Печерській районній в місті Києві державній адміністрації не відомо чи передавалося спільне рішення №11 адміністрації та профспілки ВО «Завод Арсенал» від 11 червня 1990 року на затвердження до Печерської РДА чи іншої повноважної установи до 2011 року. Печерська районна в місті Києві державна адміністрація не затверджувала рішення про надання службової кімнати та не видавала ордер на заселення ОСОБА_1 та членами її сім`ї вільної службової кімнати площею 18,7 кв.м в службовій квартирі АДРЕСА_1 . Будь-якій третій особі ордер на кімнату площею 18,7 кв.м в службовій квартирі АДРЕСА_1 за період з 2011 по 2020 роки не видавався.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказувала на те, що впродовж всього часу користування всією квартирою АДРЕСА_1 , ні вона, ні члени її сім`ї не порушили прав інших осіб на користування вказаною квартирою. Зазначала, що вони сплачують за всі житлово-комунальні послуги на загальну площу спірної кімнати, заборгованості не має, іншого житла вона та члени її сім`ї не мають.

Згідно з ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Вимогами ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Згідно з ч.6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у м. Києві (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення.

Зі змісту ст.6 ЖК України вбачається, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Відповідно до ч.1 ст.9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до ст.52 ЖК України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

Згідно з ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в м. Києві, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Приписами ст.119 ЖК України встановлено, що перелік категорій осіб, яким може бути надано службове житло, встановлюється законодавством.

Згідно ч.2 ст.121 ЖК України службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення (ч.1 ст.122 ЖК УРСР).

Відповідно до пункту 3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 №37 жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації.

Пунктом 21 вказаного Положення визначено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно зі ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зайняла спірну кімнату площею 18,7 кв.м в квартирі АДРЕСА_1 на підставі спільного рішення адміністрації та профкома ВО Завод «Арсенал», протокол №11 від 11 червня 1990 року, вказане рішення є чинне, а відтак з цього часу остання отримала право користування спірною кімнатою, що не заперечується відповідачами.

Таким чином, вказані обставини дають підстави дійти висновку, що відсутні правові підстави для зобов`язання Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію видати спеціальний ордеру на кімнату площею 18,7 кв.м, оскільки ордер є підставою для вселення в надане жиле приміщення, а позивач вселилася у спірну кімнату на підставі спільного рішення адміністрації та профкома ВО Завод «Арсенал», протокол №11 від 11 червня 1990 року.

Виходячи з вищевикладеного, відмовляючи у задоволенні вимоги позивача про визнання права користування кімнатою та задовольняючи вимогу про зобов`язання видати ордер, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року в частині задоволеної вимоги позивача ОСОБА_1 про зобов`язання Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію видати спеціальний ордер на кімнату площею 18,7 кв.м в службовій квартирі АДРЕСА_1 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про відмову у задоволенні вказаної вимоги.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання права користування кімнатою підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового, яким визнати за ОСОБА_1 , право на користування кімнатою площею 18,7 кв.м в службовій квартирі АДРЕСА_1 .

При цьому, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що вимоги позивача, які нею заявляються в інтересах родини з п`яти осіб задоволенню не підлягають, оскільки вказані особи мають право у випадку порушення їх прав самостійно звернутися до суду з позовом про їх захист.

Позивачем рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» укласти з ОСОБА_1 договір найму на спірну кімнату не оскаржується, а апеляційна скарга відповідача не містить доводів щодо вирішення судом першої інстанції вказаної вимоги.

Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України та ухвалення нового рішення.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з Печерської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1261,20 грн., а з ОСОБА_1 на користь Печерської районної в місті Києві державної адміністрації судові витрати у розмірі 1261,20 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та апеляційну скаргу відповідача Печерської районної в місті Києві державної адміністрації - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання права користування кімнатою скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 право на користування кімнатою площею 18,7 кв.м в службовій квартирі АДРЕСА_1 .

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року в частині задоволеної вимоги позивача ОСОБА_1 про зобов`язання Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію видати спеціальний ордер на кімнату площею 18,7 кв.м в службовій квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні вказаної вимоги.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження: місто Київ, вул. М.Омеляновича-Павленка, 15, на користь ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 1261 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження: місто Київ, вул. М.Омеляновича-Павленка, 15, судові витрати у розмірі 1261 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: