Справа № 366/203/21
Провадження № 2-з/366/12/21
У Х В А Л А

28 травня 2021 року Іванківський районний суд Київської області у складі: головуючого - судді Ткаченка Ю.В., при секретарі Євтушенко В.Д., за участю сторін: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства ВАТ «Іванківрибсільгосп» про стягнення інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

25 травня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки та на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів ВАТ «Іванківрибсільгосп», крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику у межах суми звернення стягнення у розмірі ціни позову 4 956 105 грн. 40 коп. (чотири мільйони дев`ятсот п`ятдесят шість тисяч сто п`ять гривень сорок копійок).

Свою заяву позивач обґрунтовує наступним чином. Так, відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та/або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи у інших осіб.

Так, на думку позивача, виникла необхідність у застосуванні забезпечення позову у зв`язку з тим, що існує реальна ймовірність відчуження майна та коштів на рахунках ВАТ «Іванківрибсільгосп» третім особам. Крім того, витрати по переказу грошових коштів, які нині можуть бути на рахунках ВАТ «Іванківрибсільгосп», на інших осіб є значно меншими ніж сума заборгованості, а відповідач, здійснивши такі дії, спробує ухилитися від виконання рішення суду. Такі обставини можуть унеможливити виконання рішення суду по даній справі.

Захід забезпечення позову, який належить застосувати, це наклалення арешту на рахунки та грошові кошти, які наразі перебувають на рахунках ВАТ «Іванківрибсільгосп», що відкриті відполвідачем у розмірі ціни позову 4 956 105 грн. 40 коп.

З матеріалів справи про банкрутство ВАТ «Іванківрибсільгосп», позивачу відомі реквізити рахунків ВАТ «Іванківрибсільгосп» Код , а саме:

1.)МФО банку 322669, назва банку ГУ по АТ «Ощад» м. Київ, номер рахунку НОМЕР_1 , номер рахунку клієнта (IBAN) НОМЕР_2 ;

2.)МФО банку 380805, назва банку АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», у м. Києві, номер рахунку клієнта НОМЕР_3 , номер рахунку клієнта (IBAN) НОМЕР_4 ;

3.)МФО банку 380805, назва банку АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», у м. Києві, номер рахунку клієнта НОМЕР_5 , номер рахунку клієнта (IBAN) НОМЕР_6 ;

4.)МФО банку 380805, назва банку АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», у м. Києві, номер рахунку клієнта НОМЕР_7 , номер рахунку клієнта (IBAN) НОМЕР_8 ;

5.)МФО банку 380805, назва банку АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», у м. Києві, номер рахунку клієнта НОМЕР_9 , номер рахунку клієнта (IBAN) НОМЕР_10 ;

6.)МФО банку 380805, назва банку АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», у м. Києві, номер рахунку клієнта НОМЕР_11 , номер рахунку клієнта (IBAN) НОМЕР_12 ;

7.)МФО банку 380805, назва банку АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», у м. Києві, номер рахунку клієнта НОМЕР_11 , номер рахунку клієнта (IBAN) НОМЕР_12 .

Підсумовуючи вищевикладене, позивач впевнений, що відповідач може ухилятися від виконання своїх договірних зобов`язань по виплаті інфляційних витрат та 3% річних, а також інших платежів. Відповідач свідомо уникає від повернення коштів, адже майже після 10 річної процедури банкрутства, провадження про банкрутство закрите, оскільки платоспроможність ВАТ «Іванківрибсільгосп», відновлена, що свідчить про усвідомлені дії керівництва з уникнення виконання зобов`язань впродовж понад 10 років, що підтверджується спробами приховування незаконно відчуженого майна.

У судовому засіданні позивач заяву про забезпечення позову підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача ВАТ «Іванківрибсільгосп», Слюсар В.В., проти задоволення заяви про забезпечення позову заперечував, крім того надав до суду свої вичерпні письмові заперечення.

Суд, перевіривши доводи, викладені в обґрунтування заявлених вимог, дослідивши надані копії документів в їх системному зв`язку між собою вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має право звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі за для попередження потенційних труднощів уподальшому виконанні такого рішення. При цьому, під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Отже, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку. Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Слід відзначити, що саме лише посилання в заяві на потенційну неможливість чи утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі статтею 81 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокремав в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, відповідно до ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду.

Приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Новоселецький проти України від 11 березня 2003 року, Федоренко проти України від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції ). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства ).

Ззначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Накладення арешту на рахунок боржника, призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату зарплати, що призводить до порушення конституційних прав громадян.

Щодо заяви позивача ОСОБА_1 накласти арешт на грошові кошти відповідача ВАТ «Іванківрибсільгосп», суд зазначає, що такий захід забезпечення позову може бути застосований судом лише при наявності достовірної інформації про рахунки відповідача та розмір коштів, що зберігаються на них. Без наявності таких відомостей суд, накладаючи арешт на грошові кошти, може втрутитись в господарську діяльність юридичної особи та порушити права інших третіх осіб.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на визначені рахунки у банках не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 258, 259, 260, 261, 352, 354, 355, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства ВАТ «Іванківрибсільгосп» про стягнення інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми за договором позики.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іванківський районний суд Київської області протягом 15 днів з дня складення повного тексту ухвали (04 червня 2021 року).

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день складання, має право на поновлення строку подання апеляційної скарги, якщо вона буде подана протягом 15 днів з дня вручення її копії.

Ухвала в повному обсязі виготовлена та підписана суддею 04 червня 2021 року.

Суддя