Справа № 148/1502/20
Провадження №2/148/162/21
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

27 травня 2021 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,
за участю секретаря Немирівської Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим представником ОСОБА_2 , до Тульчинської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, за участі: представника позивача - ОСОБА_2 ; представника відповідача - ОСОБА_3 ; свідків - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулася до суду з позовом до Кинашівської сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач є власником незавершеної будівниицтвом квартири АДРЕСА_1 . Після вселення у дану квартиру у 2008 році, у квартирі АДРЕСА_2 ніхто не проживав та ніхто нею не користувався. Дана квартира була у занедбаному стані, вікна і двері були відсутні, вітер зірвав дах, стіни та фундамент руйнувались. Жодних дій по збереженню даного майна ніким не вчинялось. Аварійний стан квартири АДРЕСА_2 почав наносити шкоду та руйнувати квартиру та майно позивача.

Вона зверталась до Кинашівської сільської ради з повідомленям про занедбаний стан квартири АДРЕСА_2 , і що через руйнацію цієї квартири, руйнується і її майно. Однак, жодних дій для вирішення цього питання з боку сільської ради не вчинялось.

Таким чином, позивач прийшла до висновку, що дана квартира є безхазяйною і за власні кошти провела реконструкцію квартири: відремонтувала фундамент, відновила зруйновані стіни, накрила дах, вставила вікна та двері та стала використовувати дану квартиру для господарських потреб.

Більше 10 років позивач відкрито, безперервно, безтитульно володіла та користувалась квартирою АДРЕСА_2 . За цей час жодна особа, включаючи відповідача, не виявила зацікавленості у даній квартирі.

За інформацією КП "Тульчинське МБТІ" право власності на квартиру АДРЕСА_2 не зареєстровано.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості про право власності на дану квартиру відсутні, а згідно довідки Кинашівської сільської ради у даній квартирі ніхто не зареєстрований.

Таким чином, позивач є особою, яка заявляє про давність володіння.

Просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідач Кинашівська сільська рада Тульчинського району Вінницької області надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву (а.с. 49-52), у якому просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві зазначає, що за ст. 344 ЦК України, право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника, при цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Як вбачається з доданих до позовної заяви додатків, позивач знала, що квартира АДРЕСА_2 спочатку перебувала на балансі Тульчинського технікуму ветеринарної медицини та була списана наказом Міністерства аграрної політики та продовольства і передана на баланс Кинашівської сільської ради. Окрім того, в матеріалах позовної заяви є рішення 8 сесії 4 скликання Кинашівської сільської ради, відповідно до якого з Тульчинського технікуму ветеринарної медицини передано у комунальну власність Кинашівської сільської ради житловий будинок по АДРЕСА_4 . Позивач доказів того, що їй не було відомо про те, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 належить Кинашівській сільській раді не надала, а дана обставина є обов`язковою при доказуванні набуття права власності за набувальною власністю.

Окрім того, позивач у даній справі була учасником цивільної справи № 148/1884/16 за позовом ОСОБА_8 (власниці сусідньої з позивачем квартири АДРЕСА_5 ) до Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 та Тульчинська райдержадміністрація, про скасування рішення Кинашівської сільської ради № 783 від 05.09.2014. У даній справі ОСОБА_9 приймала участь разом зі своїм представником ОСОБА_10 , і рішення у якій було винесене 14.04.2017 за їх участі. У даному рішенні, серед іншого, зазначено, що "...оскільки житловий будинок АДРЕСА_6 є багатоквартирним будинком, в якому знаходяться квартири, які на праві власності належать позивачу ОСОБА_8 , третій особі ОСОБА_1 та Кинашівській територіальній громаді....".

Також, представнику позивача Кравець В.А. у відповідь на адвокатський запит від 02.09.2020 повідомлено, що підставою для ствердження того, що квартира АДРЕСА_2 знаходиться у користуванні ОСОБА_11 , є її заява від 24.11.2016 з проханням видати дублікат ордеру на дану квартиру.

Отже, позивачу протягом багатьох років достименно відомо правовий статус даних квартир, як вони набувались і кому були виділені. Так, дві з наявних квартир у будинку були оримані у власність позивача ОСОБА_1 за рішеннями судів, а саме: квартира АДРЕСА_7 згідно рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 10.07.2006 у справі № 2-838 та квартира АДРЕСА_8 згідно ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.06.2014 у справі № 148/1156/14-ц.

З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Представником позивача подано відповідь на відзив (а.с. 69-70), у якому зазначено, що відповідач вважає, що спірний об`єкт знаходиться у комунальній власності Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області на підставі рішення 8 сесії 4 скликання Кинашівської сільської ради. Однак, даний документ не є документом, що підтверджує передачу із державної до комунальної власності об`єкту. Передача спірного об`єкту з державної у комунальну власність Кинашівської сільської ради могла здійснюватись за рішенням Міністерства аграрної політики та продовольства України. Проте, таке рішення відповідачем не надано. Згідно відповідей Тульчинського коледжу ветеринарної медицини, будівля навчальної клініки по вул. Желюка, 11, с. Кинашів до 26.09.2013 перебувала на балансі Тульчинського технікуму ветеринарної медицини БНАУ та була списана Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 578, а після списання до комунальної власності не передавалась. Таким чином, спірний об`єкт не перебуває у комунальній власності. Позивачу не відомо, хто, кому і коли міг видати ордер на вселення у спірний об`єкт, проте відомо, що в нього ніхто не вселявся і ніхто ним не користувався. Позивач дійсно є власником квартири АДРЕСА_7 та АДРЕСА_9 зруйнована, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 31.08.2016.

Ухвалою суду від 22.01.2021 у справі замінено неналежного відповідача - Кинашівську сільську раду Тульчинського району Вінницької області на належного відповідача - Тульчинську міську раду.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву, у якій просить розглянути справу без її та позивача участі, на задоволенні позову наполягає. В минулому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнає.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що 15 років тому він ремонтував у позивача електричну проводку. Той будинок перебував у поганому стані, він був на три входи. Там були голі стіни, підлоги не було. Потім прийшли будівельники і продовжили роботу. Крім позивача, інших власників у будинку не було.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що позивач є її доброю знайомою, вона проживає біля неї. Той будинок раніше був лабораторією ветеринорного технікуму. Там ніхто ніколи не проживав Потім ОСОБА_1 придбала квартиру та навела порядок та благоустрій, у будинку до неї ніхто не проживав.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що там, де в даний час проживає позивач, раніше була лабораторія, те приміщення розвалювалось, ОСОБА_1 провела там ремонтні роботи, зробила паркан, дах, провела електрику, газ.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що раніше приміщення, де поживає позивач, було навчальним приміщенням ветеринарного технікуму. Потім його розприділили на квартири і позивач купила там квартиру. Частину приміщення розібрали. Позивач робила там ремонт, відновлювала приміщення. Громадянка ОСОБА_11 працювала викладачем у ветеринарному технікумі, у 2001 - 2002 роках вона виїхала з м. Тульчина. Їй ( ОСОБА_11 ) надавалась квартира у тому приміщенні, але вона відмовилась від тієї квартири і ветеринарний технікум надав їй кімнату у гуртожитку.

Відповідно до ст. 223, 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 10.07.2006 (а.с. 7) за позивачем визнано право власності на незавершену будівництвом квартиру АДРЕСА_10 .

На підставі даного рішення суду за позивачем зареєстровано право власності на дану квартиру (а.с. 8).

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_11 (а.с. 9-10), дана квартира складається з передпокою, кімнати, кухні, туалету.

Відповідно до інформації КП "Тульчинське МБТІ" від 20.07.2020 (а.с. 13) станом на 31.12.2012, згідно архівних даних, право власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_12 не зареєстровано.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_12 , право власності на дане майно не зареєстровано, заборони відчуження також не зареєстровано.

Згідно копії довідки Кинашівської сільської ради № 562 від 10.08.2020 (а.с. 15) за адресою: АДРЕСА_12 , зареєстрованих осіб не значиться.

Відповідно до копій довідок Тульчинського коледжу ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету № 01-15/467 від 14.12.2017 та № 01-15/480 від 27.12.2017 (а.с. 16-17), навчальна клініка, яка розташовувалась по АДРЕСА_6 , була списана через фізичний знос будівлі, що перешкоджав її використанню в навчальному процесі з погляду дотримання правил безпеки студентів та працівників навчального закладу.

Згідно копії виписки із протоколу № 10 спільного засідання профкому технікуму, співробітників та адміністрації від 18.10.1995 (а.с. 18), вирішено виділити недобудований анатомічний корпус та клініку під квартири викладачам і співробітникам технікуму.

Відповідно до копії рішення Тульчинської міської ради від 30.07.1997 (а.с. 19), затверджено витяг з протоколу від 18.10.1995 попереднього розподілу житла. Квартиру АДРЕСА_2 виделено ОСОБА_11 .

Згідно копії акту, затвердженого директором технікуму ветеринарної медицини від 10.03.2003 (а.с. 20) в зв`язку з тим, що більша частина працівників, яким виділені приміщення для житлових квартир, письмово відмовились від перебудови цих приміщень, інших бажаючих не виявилось, в зв`язку з санітарно-технічними умовами житла, комісія вважала та пропонувала східну частину приміщень розібрати і вилучені матеріали використати на перебудову-реконструкцію клініки на території бувшої військової частини, де знаходиться основна виробничо-навчальна база технікуму, а частину приміщень залишити для перебудови на 4 житлові квартири.

Відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 16.09.2013 № 578 (а.с. 22) надано дозвіл на списання Тульчинському технікуму ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету згідно з додатком № 2: складу неопалювального, інвентарний номер 10300018, та навчальної клініки, інвентарний номер 10300003.

За повідомленням Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 586 від 20.08.2020 (а.с. 24), відповідно до рішення 8 сесії Кинашівської сільської ради 4 скликання від 15.10.2003, передано із власності Тульчинського технікуму ветеринарної медицини у спільну комунальну власність територіальної громади сіл Кинашева, Нестерварки, Мазурівки житловий будинок по АДРЕСА_4 . Належним чином завірених копій, підтверджуючих документів щодо статусу будинку, стану приміщення, введення його в експлуатацію сільська рада надати не може через їх відсутність.

Згідно інформації Тульчинського фахового коледжу ветеринарної медицини Білоцерківського національного аграрного університету № 01-15/263 від 10.09.2020 (а.с. 23), споруда навчальної клініки, що розташовувалась по АДРЕСА_6 , після списання відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 16.09.2013 № 578, до комунальної власності Кинашівської сільської ради не передавалась.

З наданих відповідачем з відзивом на позовну заяву доказів, судом встановлено наступне.

Відповідно до копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 14.04.2017 (а.с. 53-55) визнано недійсним та скасовано рішення №783 34 сесії 6 скликання Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 05.09.2014 в частині передачі земельної ділянки, площею 0,1802 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка знаходиться в АДРЕСА_6 у власність громадянці ОСОБА_1 .

Відповідно до копії рішення Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 15.10.2003 (а.с. 56), керуючись Указом Президента України від 15.06.1999 № 648/99 та Постановою Кабінету Міністрів України від 11.10.2002 № 1521, сесія сільської ради вирішила передати із власності Тульчинського технікуму ветеринарної медицини у спільну комунальну власність територіальної громади сіл Кинашева, Нестерварки, Мазурівки житловий будинок по АДРЕСА_4 (виробничо-навчальна клініка).

Згідно інформації Кинашівської сільської ради від 08.09.2020 (а.с. 57), надісланої на адвокатський запит (а.с. 57), відповідно до інвентарної справи від 22.04.2003 рахується чотири приміщення в будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_6 . Підставою для ствердження того, що квартира АДРЕСА_2 знаходиться в користуванні ОСОБА_11 є її заява від 24.11.2016 з проханням видати дублікат ордеру на дану квартиру. На даний час заяви, які надійшли до виконавчого комітету сільської ради за 2016 рік передані на впорядкування архіву. Інформацією, протягом якого часу ОСОБА_11 користувалася квартирою АДРЕСА_2 виконком сільської ради не володіє. Зв`язку з ОСОБА_11 не має з 14.07.2020. Від ОСОБА_1 до виконкому сільської ради надходило зверення 29.11.2016 з проханням відремонтувати дах у будинку АДРЕСА_6 над квартирою АДРЕСА_2 . Роботи по ремонту чи реконструкції будинку АДРЕСА_6 не проводились.

Відповідно до копії ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.06.2014 (а.с. 58) за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_13 .

З наданих представником позивача з відповіддю на відзив доказів, судом встановлено наступне.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.09.2014 (а.с. 71) за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на на квартиру АДРЕСА_14 .

На підставі реєстраційних документів, ОСОБА_1 видано технічний паспорт на дану квартиру АДРЕСА_8 (а.с. 72-77).

Відповідно до копії постанови слідчого Тульчинського ВП ГУНП у Вінницькій області від 31.08.2016 (а.с. 78), кримінальне провадження № 00000013 від 04.02.2016 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Дане кримінальне провадження розпочате за заявою ОСОБА_8 про те, що вона, відвідуючи свою квартиру АДРЕСА_15 , виявила, що ОСОБА_1 зруйнувала дану квартиру та з отриманих внаслідок руйнування матеріалів побудувала собі терасу.

Судом з КП "Тульчинське МБТІ" витребовувалась для огляду в судовому засіданні інвентаризаційна справа на приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідно до повідомлення КП "Тульчинське МБТІ" інвентаризаційна справа на об`єкт нерухомого майна, розташований за даною адресою відсутня. Натомість, КП "Тульчинське МБТІ" надано інвентаризаційну справу на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_16 .

Згідно даної інвентаризаційної справи, судом встановлено, що даний об`єкт складався з навчальної лабораторії (А), прибудов (а, а1), вхідних майданчиків (а2, а3), сараю (Б), погребу (П), вбиральні (Т). В матеріалах інвентаризаційної справи наявні, серед іншого, поверховий план будівлі, журнал зовнішніх обмірів, експлікація, рішення Тульчинської міської ради від 30.07.1997 про затвердження витягу з протоколу від 18.10.1995 попереднього розподілу житла між громадянами та видачу ордерів на вселення після введення будинку в експлуатацію, дозвіл Міністерства аграрної політики України на переобладнання приміщення під житлові квартири для працівників технікуму, копії рішень суду про визнання за громадянами права власності на квартири. Документи про визнання права власності, чи інші докази, що підтверджували б право власності на квартиру АДРЕСА_2 в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Таким чином, інститут набувальної давності за своєю правовою природою покликаний усунути юридичну невизначеність поняття фактичного володіння майном, ввести до цивільного обороту вибулі з нього нерухомі речі, чим забезпечити стабільність цивільних правовідносин.

Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, тобто наявність законного об`єкту володіння, добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння.

Згідно п.п. 9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими, захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Верховний Суд в своїх постановах від 25.06.2018 у справі №293/312/15-ц, від 29.03.2018, у справі №175/4741/16 висловив позицію, згідно якої давність володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Володіння майном повинно бути безтитульним.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Разом з тим, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим, факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Як встановлено в судовому засіданні, позивач проживаючи у квартирі АДРЕСА_1 , добросовісно, відкрито, безперервно, більше десяти років, безтитульно володіла квартирою АДРЕСА_2 за цією ж адресою. Даний факт не заперечується відповідачем та підтверджується показами свідків. Позивач експлуатувала дану квартиру, вживала необхідних заходів для її утримання в належному стані, робила ремонти.

Позивач не заперечує, що була обізнана, що вона не є власником квартири АДРЕСА_2 , разом з тим, такий факт не виключає добросовісності володіння нею майном, оскільки заволодіння майном відбулося без порушення норм права (викраденння, шахрайства, крадіжки тощо). В свою чергу, спроби позивача відшукати власника квартири АДРЕСА_2 , з моменту заволодіння нею, позитивних результатів не дали. Вона дізналася про власника вже після того як 10 років відкрито володіла та користувалась квартирою АДРЕСА_2 . Разом з тим, право власності на квартиру АДРЕСА_2 у встановленому законом порядку не зареєстроване. Первісний відповідач у справі - Кинашівська сільська рада, а згодом і належний відповідач - Тульчинська міська рада, жодних дій по збереженню даного нерухомого майна не вчиняли. Також, Кинашівська сільська рада володіла інформацією про те, що позивач відкрито володіє квартирою АДРЕСА_2 .

Враховуючи наведені оставини, беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про можливість визнання за позивачем права власності на вказану квартиру АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про наявність правових підстав для їх задоволення.

Судові витрати, понесені позивачем, згідно заяви її представника (а.с. 119), суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст .ст. 15, 335, 344 ЦК України, ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, ч. 4 ст. 206, 263- 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_3 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: