КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 373/759/20 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Керекеза Я.І.

26 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та просило стягнути солідарно із відповідачів заборгованість за кредитним договором № K3PWAN04185765 від 11.05.2007 в розмірі 671 792 грн. 57 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 118 118 грн. 01 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 547 070 грн. 48 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом - 6 604 грн. 08 коп. Також просить стягнути з відповідачів солідарно судовий збір в сумі 2 102 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2020 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості з ОСОБА_1 та задовольнити позовні вимоги. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що звернення до суду із заявою про зміну способу виконання рішення є обставиною переривання строку позовної давності, який розпочався спочатку з 24.01.2018 та спливає 24.01.2021, а тому позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.

Зазначає, що звернення стягнення на предмет застави (автомобіль) не позбавляє позивача задовольнити свої вимоги в інший спосіб, а саме шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.

У судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» - Штронда А.М. підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2842/2021
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позову, суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, отже спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом. Позовна давність спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача комісії.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог до поручителя не оскаржується, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 11.05.2007 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір

№K3pwAN04185765, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 177 190 грн. 00 коп. для придбання автомобіля (а. с. 12-14).

Факт видачі кредитних коштів та користування ними підтверджується копіями меморіальних ордерів (а. с. 88-90), випискою по рахунку ОСОБА_1 (а. с. 86).

Згідно п. 2.1.1 Кредитного договору №K3pwAN04185765від 11.05.2007 Банк зобов`язується надати Кредит шляхом й у межах сум, зазначених у п.7.1 даного Договору, а також, за умови виконання Позичальником умов, передбачених п. 2.2.7 даного Договору.

Відповідно до п. 7.1 Договору Банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом: перерахування на рахунок ТОВ «АвтоПриват» № НОМЕР_1 в АКБ «ПриватБанк» на строк з «11» травня 2007 року по «11» травня 2014 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 123120 гривень 00 копійок на наступні цілі: для купівлі автомобіля, а також у розмірі 34,00 гривні для сплати за реєстрацію Предметі застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2 та у розмірі 7455 гривень 60 копійок на сплату страхових платежів за перший рік страхування у момент видачі кредиту та у розмірі 45349 гривень 20 копійок у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору за користування Кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення Кредиту Позичальник сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.7.1 частини даного Договору.

Згідно п. 7.1 Договору процентна ставка становить 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,14 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором 11.05.2007 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, відповідно до якого вона зобов`язувалася відповідати перед Кредитором за виконання зобов`язання за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а. с. 16).

Відповідно до п.2 Договору поруки, укладеного між Банком та відповідачем ОСОБА_2 , Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до п. 12 Договору поруки від 11.05.2007, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.

В зв`язку із порушенням відповідачем ОСОБА_1 виконання зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором станом на 15.05.2020 утворилася заборгованість в розмірі 671 792 грн. 57 коп., в тому числі:

- заборгованість за тілом кредиту - 118 118 грн. 01 коп.;

- заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 54 7070 грн. 48 коп.;

- заборгованість по комісії за користування кредитом - 6 604 грн. 08 коп.

24.01.2020 на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були направлені повідомлення про необхідність сплати простроченої заборгованості за кредитним договором у розмірі 2351561 грн. 49 коп. у строк не пізніше 5 календарних днів з дати одержання даного повідомлення (а. с. 8-11).

На повідомлення відповідачі не відреагували, заборгованості за кредитним договором не сплатили.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із відповідним позовом про стягнення заборгованості із відповідачів в розмірі 671 792 грн. 57 коп.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 3.1 Договору за користування Кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення Кредиту Позичальник сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п. 7.1 частини даного Договору.

Згідно п. 7.1 Договору процентна ставка становить 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,14 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).ї

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а уразі порушення зобов`язання настають негативні правові наслідки.

Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Таким чином, договір поруки є таким способом забезпечення виконання зобов`язання, який полягає у залученні третьої особи - поручителя до основного зобов`язання, яке виникло між боржником та кредитором.

Відповідно до п. 2 Договору поруки, укладеного між Банком та відповідачем ОСОБА_2 , Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Таким чином, поручитель є солідарним боржником з позичальником, а в силу ч. 1 ст. 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За таких обставин солідарні боржники мають нести солідарну відповідальність за порушення зобов`язання позичальником.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог до поручителя з підстав пред`явлення позову до останнього після припинення поруки за укладеним договором поруки.

У даній частині рішення суду не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Матеріали справи свідчать, що позичальником ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконуються, у зв`язку з чим станом на 15.05.2020 утворилася заборгованість в розмірі 671 792 грн. 57 коп., в тому числі:

- заборгованість за тілом кредиту - 118 118 грн. 01 коп.;

- заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 54 7070 грн. 48 коп.;

- заборгованість по комісії за користування кредитом - 6 604 грн. 08 коп.

Таким чином, у позичальника виникли зобов`язання щодо повернення заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_2 як солідарний боржник, звернувся до суду із клопотанням про застосування позовної давності та просив відмовити з цих підстав у задоволенні позову.

Стосовно строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Між тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Пунктом 7.1 Кредитного договору від 11.05.2007 передбачено, що строк повернення кредиту становить із 11.05.2007 по 11.05.2014.

Позивач звернувся до суду із позовом 18 червня 2020 року, тобто після спливу строків позовної давності передбачених ст. 267 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене та те, що при розгляді справи в суді першої інстанції встановлено, що позивач пропустив позовну давність щодо вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, отже спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом та комісії, а тому колегія вважає висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що звернення до суду із заявою про зміну способу виконання рішення є обставиною переривання строку позовної давності, який розпочався спочатку з 24.01.2018 та спливає 24.01.2021 не знайшло свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, оскільки АТ КБ «Приватбанк» на власний розсуд скористався своїми процесуальними правами, що не може свідчити відповідно до вимог законодавства перериванням відповідного строку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що звернення стягнення на предмет застави (автомобіль) не позбавляє позивача задовольнити свої вимоги в інший спосіб є обґрунтованими, однак враховуючи застосування строків позовної давності до спірних правовідносин є підставою для відмови в позові.

За наведеного, вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова