Справа №705/4396/19
2/705/501/21

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої-судді Гудзенко В.Л.

при секретарі судового засідання Юрченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики (розпискою),

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_4 , діючий на підставі Договору про надання правової допомоги № 01-27728 від 31.07.2019, звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики (розпискою). У позовній заяві зазначено, що 10.05.2018 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 20000,00 доларів США. За умовами вказаного договору позивач надав відповідачу обумовлені кошти в розмірі 20000,00 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 20.12.2018, про що була написана розписка, відповідно до якої відповідач зобов?язувався виплачувати позивачу від 64000,00 грн. до 78000,00 грн. щомісяця плату за користування грошовими коштами. Відповідач порушив умови вищевказаного договору позики та не дотримався взятих на себе зобов`язань та не повернув позичені кошти до визначеного строку 20.12.2018. Проте, відповідач частково здійснив оплату користування позикою, погоджену в розписці, сплативши у гривнях суму в розмірі 79990,00 грн. за період з 04.07.2018 по 26.11.2018, що підтверджується випискою з рахунку. Після закінчення обумовленого терміну відповідач почав ігнорувати телефонні дзвінки позивача, уникати зустрічей, нічого не пояснював з приводу вчасного неповернення коштів, у зв?язку з чим, позивач вимушений був звернутися до правоохоронних органів з приводу шахрайства з боку відповідача. В результаті перевірки за поданою заявою, працівниками поліції були відібрані письмові пояснення від ОСОБА_2 , з яких вбачається, що він визнає факт отримання коштів у позивача та пообіцяв повернути їх протягом шести місяців. Після закінчення визначеного у розписці строку повернення коштів, мати відповідача ОСОБА_3 здійснювала часткову виплату за договором позики, сплативши кошти на загальну суму 17995,00 грн. за період з 28.03.2019 по 31.07.2019. На час укладення Договору позики та передачі коштів, станом на 10.05.2018 за офіційним курсом НБУ курс долара США по відношенню до української гривні складав 2621,9038 грн. за 100 доларів США, а станом на 20.12.2018, тобто на визначену дату виконання зобов?язань 2618,8814 грн. за 100 доларів США. Тобто, позивач надав у борг відповідачу кошти в розмірі 523776,28 грн., з умовою, що відповідач кожного місяця буде виплачувати 65000,00 грн. 78000,00 грн. за користування коштами, а саме розмір плати за користування коштами за визначений в розписці період становить: 78000,00 грн. х 7 місяців = 546000,00 грн., з яких відповідачем сплачено 97985,00 грн. Таким чином, відповідач зобов?язаний сплатити на користь позивача 20000,00 грн., відповідно еквіваленту гривні до долара США відповідно до курсу НБУ, станом на день ухвалення рішення суду та 448015,00 грн. плати за користування позикою.

29.01.2020 від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив, в якому він просить в задоволенні позову відмовити повністю. Зазначає, що твердження позивача не відповідає дійсності та обставинам справи і не підтверджується жодними доказами. Розписка, копія якої додана до позовної заяви, містить обов`язок відповідача « відати » щомісяця від 65000 до 78000 грн. ( розписка не містить вказівку на точну суму ). Отже, розписка не передбачає жодної умови про здійснення відповідачем плати за користування грошовими коштами. Частиною першою ст..1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, тобто грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк і на умовах, визначених договором. Таким чином, грошові кошти, які перераховувались відповідачем на рахунок позивача, спрямовувались відповідачем в рахунок погашення заборгованості за договором позики. Відповідачем в рахунок погашення заборгованості за позикою здійснено платежі в розмірі 2986,66 доларів США станом на 20.12.2018 і 687,14 доларів США станом на 31.07.2019. Позивач зазначає, що ним було передано суму коштів в еквіваленті, що становить 523776,28 грн., проте зазначене не відповідає дійсності та не підтверджено жодними доказами, зокрема додана до позовної заяви розписка не містить визначення еквівалента суми боргу в національній валюті України гривні та не передбачає такий перерахунок. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі, а не її еквівалент у національній валюті України. Отже, нарахування 3% річних має здійснюватися на прострочену суму, яка станом на 20.12.2018 становила 17013,11 доларів США та в подальшому на заборгованість, яка зменшувалась за рахунок проведених платежів. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення ч.1 ст.1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму ( формули ) їх застосування та нарахування. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України гривню, буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника. Нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, можливе у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України гривні. Позивач не надав належних, достатніх та достовірних доказів на обґрунтування своїх вимог щодо стягнення з відповідача вказаних в позовній заяві сум, тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Представник позивача Зарицький А.Д. в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, попередньо надіслав на адресу суду лист в якому просить слухати справу у його відсутність, а позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, тому суд з урахуванням відзиву вважає за можливе слухати справу у його відсутність.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, її неявка не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що 10.05.2018 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 20000,00 доларів США. В розписці зазначено, що ОСОБА_2 позичив в ОСОБА_1 кошти в сумі 20000 ( двадцять тисяч американських доларів ), зобов`язується повернути суму коштів до 20.12.2018. ОСОБА_2 зобов`язався віддати щомісячно від 65000 грн. 78000 грн. до 20.12.2018.

Щодо твердження позивача, що згідно наданої розписки відповідач зобов`язався виплачувати позивачу від 65000 грн. до 78000 грн. щомісяця плату за користування грошовими коштами, суд відноситься критично, так як даного зобов`язання зміст розписки не містить.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується учасниками справи, ОСОБА_2 до 20.12.2018 року сплатив позивачу 79 900, 00 грн. та після 20.12.2018 сплатив 17995,00 грн.

Разом з тим, у договорі позики боргове зобов`язання виражене в іноземній валюті доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України не визначена, однак сторонами встановлений порядок повернення боргу, а саме відповідач зобов`язувався повертати борг в сумі від 65000 грн. до 78000 грн. до 20.12.2018.

Враховуючи те, що сторони не обумовили грошовий еквівалент 20000 доларів США до національної валюти України, то суд бере до уваги, що станом на дату укладання договору позики, тобто на 10.05.2018 курс долара США, за офіційним курсом НБУ складав 2621,9038 грн. за 100 доларів США, таким чином на час укладення договору позики позивачем було надано відповідачу суму коштів в еквіваленті, що становить 524380,76 грн..

Відповідач порушив умови вищевказаного договору позики та не дотримався взятих на себе обов`язків та не повернув позичені кошти до визначеного строку 20.12.2018, але при цьому відповідач частково здійснив оплату користування позикою, погоджену в розписці, сплативши у гривнях суму в розмірі 79990,00 грн. за період з 04.07.2018 по 26.11.2018 та після 20.12.2018 сплатив 17995,00 грн.

Тобто сума боргу відповідача перед позивачем станом на 20.12.2018 становила 444390,76 грн. ( 524380,76 грн. 79990,00 грн. ), а сума боргу на день звернення позивача до суду становить 426395, 76 грн. ( 524380,76 грн. 79990,00 грн. 17995,00 грн. ), яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник ( позичальник ) кредитору ( позикодавцю ) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

Відповідно до частин 1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У конкретному випадку сторони не встановлювали розмір відсотків, які має сплачувати відповідач за користування грошовими коштами. У такому випадку, позивач має право на стягнення з відповідача відсотків у розмірі облікової ставки НБУ, яка в період з 21.12.2018 по 25.04.2019 (період, визначений у позові) становила 18% річних, та в період з 26.04.2019 по 21.06.2019 ( період, визначений у позову ) становила 17,5 % річних.

Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача проценти від суми позики, згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, обраховуючи їх, згідно заявлених позовних вимог за період з 20.12.2018 по 21.06.2019, а саме: з 20.12.2018 по 27.03.2019 в сумі 21257, 71 грн. ( 444390,76:100%х18:365х97 ), за період з 28.03.2019 по 25.04.2019 в сумі 6269,59 грн. ( 438390,76:100%х18:365х29), за період з 26.04.2019 по 07.05.2019 в сумі 2522,25 ( 438390,76:100%х17,5:365х12), за період з 08.05.2019 по 21.06.2019 в сумі 9350,66 грн. ( 433395,76:100%х17,5:365х45 ), всього за 183 дні в сумі 39400,21 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо розрахунку процентів від суми позики та 3% річних від простроченої суми, то при їх обчисленні суд виходить з того, що сума основного боргу становила: з 20.12.2018 по 27.03.2019 444390,76 грн., з 28.03.2019 по 07.05.2019 438390,76 грн.; з 08.05.2019 по 14.07.2019 433395,76 грн.; з 15.07.2019 по 30.07.2019 430395,76 грн.; з 31.07.19 426395,76 грн.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню три відсотки річних від простроченої суми, в межах позовних вимог за період з 21.12.2018 по 3.09.2019, а саме за період з 20.12.2018 по 27.03.2019 в сумі 3542,95 ( 444390,76х97х3:100:365 ), за період з 28.03.2019 по 07.05.2019 в сумі 1477,32 грн. ( 438390,76х41х3:100:365 ), за період з 08.05.2019 по 14.07.2019 в сумі 2422,27 ( 433395,76х68х3:100:365 ), за період з 15.07.2019 по 30.07.2019 в сумі 566 грн. ( 430395,76х16х3:100:365 ), за період з 31.07.2019 по 03.09.2019 в сумі 1366,80 ( 426395,76х39х3:100:365 ), всього за 257 днів в сумі 9375,34 грн.

Таким чином, на підставі встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.ст. 526,527,530,610,612,625,1046,1049,1047,1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 12,13,19,23,258-259,264,265,273, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики (розпискою) - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , кошти за договором позики в розмірі 426395, 76 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , проценти від суми позики в розмірі 39400 грн. 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , три проценти річних за користування коштами в розмірі 9375 грн. 34 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , понесені судові витрати за сплату судового збору в розмірі 9605 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Валентина Леонідівна Гудзенко