Номер провадження по справі 2/387/96/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2021 року смт Добровеличківка
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі :
головуючого судді Майстера І.П.
за участю секретаря судового засідання Косюг І.В.
розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист порушеного права кредитора, шляхом стягнення 3% річних у солідарному порядку,-
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Представник позивача в судове засідання не з`явився позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення, не заперечував.
Водночас від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Дороніної І.Л. надійшло пояснення щодо застосування преюдиційності відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 24.03.2021, якою відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Також до пояснень додано постанову Одеського апеляційного суду від 24.03.2021.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Судом неодноразово здійснювались виклики відповідача відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом направлення на зареєстровану адресу місця проживання відповідача судових повісток. Поштові відправлення були повернуті до суду з поміткою " Адресат відсутній за вказаною адресою" та "За закінченням терміну зберігання" ( а.с. 60,64,72,86).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Судом неодноразово здійснювались виклики відповідача відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом направлення на зареєстровану адресу місця проживання відповідача судових повісток. Поштові відправлення були повернуті до суду з поміткою "За закінченням терміну зберігання" ( а.с. 61,66,73,87).
Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 02.02.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07.04.2021, в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України відмовлено та закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист порушеного права кредитора, шляхом стягнення 3% річних у солідарному порядку. Справу призначити до судового розгляду по суті .
Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІІ. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Згідно з банківською ліцензією Національного банку України № 10, виданої Відкритому акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль», зареєстрованому Національним банком України 27.03.1992 року за № 94, надано право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банківську і банківську діяльність».
Відповідно до дозволу Національного банку України № 10-4, виданого Відкритому акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» зареєстрованому Національним банком України 27.03.1992р. за номером 94, який має банківську ліцензію за номером 10 виданому національним банком України 11.10.2006р. надано право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу.
Отже здійснення розрахунків між резидентами України в національній валюті не є порушенням діючого законодавства України.
Загальний розмір заборгованості відповідачів станом на 27 вересня 2011 року складає 2752201 гривень 03 коп. (а.с.45-53).
Також ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надано розрахунок ОСОБА_1 , з якої слідує, що позичальник здійснювала платежі по кредитному договору не у повному обсязі, що також підтверджено наданим графіком погашення кредиту в якому зазначено щодо щомісячного погашення боргу в сумі 1487 дол. США в місяць квитанцій та не спростовано відповідачем за первісним позовом (т. 2, а. с. 47-76).
Також судом з`ясовано, що 21 серпня 2020 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направив на адресу ОСОБА_2 повідомлення про неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість станом на 18 серпня 2020 становить 36 413 доларів США 90 центів, а саме 3% річних за невиконання грошового зобов`язання.
Постановою Одеського апеляційного суду від 24.03.2021, апеляційну скаргу адвоката Брушньовської Ілони Ігорівни в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково, заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 листопада 2012 року в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Положення статті 1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк.
За умовами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором позики встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.
Згідно зі статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_2 з приводу того, що відповідно до змісту постанови Одеського апеляційного суду від 24.03.2021 та рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 листопада 2012 року, предметом розгляду цих справ були позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 15.12.2012 по 18.08.2020 в порядку ст.625 ЦК України. Зі змісту судових рішень заборгованість складалася з кредиту в розмірі 126875 доларів США строком до 10 серпня 2027 року зі сплатою 13,0 відсотків річних. Через невиконання відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором загальний розмір заборгованості відповідачів станом на 27 вересня 2011 року складав 2 752201,03 гривень. Водночас 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 15.12.2012 по 18.08.2020 в порядку ст.625 ЦК України судами не стягувалися. Отже позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які містять інший предмет спору.
Щодо змісту позовних вимог суд доходить до таких висновків.
За умовами кредитного договору банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають в його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2311цс16 від 22.03.2017 зроблений висновок про те, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зазначено, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».
Установивши, що між сторонами укладено кредитний договір, який не виконується у повному обсязі позичальником, суд вважає, що основна сума боргу по кредитному договору, яка не сплачена позичальником, стягнено з боржника ОСОБА_1 на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 листопада 2012 року . Отже банк, звернувшись із вимогою до ОСОБА_1 про дострокове повернення кредиту, змінив строк виконання основного зобов`язання із моменту винесення судового рішення Іллічівським міським суду Одеської області від 27 листопада 2012 року, в частині залишення судового рішення судом апеляційної інстанції без змін.
Відповідно до вимог ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Крім того суд зазначає, що відповідачі не надали доказів на спростування розрахунку заборгованості перед банком.
Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд також зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Згідно з ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
Судом встановлено, що ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2021 року забезпечено позов, а саме накладено арешт на житловий будинок загальною площею: 238,90 кв.м., житловою:85,90 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який належать на праві приватної власності ОСОБА_2 .
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Отже, беручи до уваги, що судом відмовлено у задоволенні позову, а тому суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, застосовані у даній справі, оскільки відсутні підстави для збереження заходів забезпечення у даній справі.
Згідно з ч. 11 ст.158 ЦПК України, примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосується заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.
Роз`яснити, що ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову є підставою внесення/виключення відомостей до/з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку встановлено Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, які стосуються ОСОБА_2 , а тому відносно нього необхідно скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2021 року, якою накладено арешт на житловий будинок загальною площею: 238,90 кв.м., житловою:85,90 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який належать на праві приватної власності ОСОБА_2 .
На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.11, 207, 526, 622, 623, 625, 626, 1050 ЦК України, керуючись, ст.ст.12,13,81-82,141, 158, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 січня 2021 року, в частині накладення арешту на житловий будинок загальною площею: 238,90 кв.м., житловою:85,90 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який належать на праві приватної власності ОСОБА_2 .
В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи:
відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення ( виклику ) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Добровеличківський районний суд Кіровоградської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області Майстер І.П.