Номер провадження: 22-ц/813/2353/21
Номер справи місцевого суду: 520/80/19
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 520/80/19

Номер провадження: 22-ц/813/2353/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя - доповідач),

- суддів - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі - 1) Київська районна адміністрація Одеської міської ради, 2) ОСОБА_2 ,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - 1) неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діє законний представник - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , 2) неповнолітні - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в інтересах яких діє законний представник - ОСОБА_4 , 3) Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діє законний представник - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ; - неповнолітні - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в інтересах яких діє законний представник - ОСОБА_4 ; - Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання наймачем житлового приміщення, визнання незаконним та скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради, за апеляційною скаргою Київської районної адміністрації Одеської міської ради та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Літвінової І. А. 12 серпня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду міста Одеси з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати її наймачем житлової кімнати, площею - 10,8 кв. м., в квартирі АДРЕСА_1 замість покійної матері - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (Т. 1, а. с. 2 - 3).

У березні 2019 року ОСОБА_1 уточнила своїх вимоги і просить: 1) визнати незаконним та скасувати розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.12.2018 р. № 644-01р.; 2) визнати її наймачем жилої кімнати, площею - 10,8 кв. м., в квартирі АДРЕСА_1 замість покійної матері - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що після смерті матері, яка була наймачем спірної кімнати, вона залишилася одна проживати в ній. З метою визнання її наймачем кімнати звернулася до Київської районної адміністрації Одеської міської ради з письмовою заявою про укладення з нею договору найму спірної кімнати. Листом від 30.11.2018 р. № Т-1484 їй було відмовлено в укладені договору найму, оскільки її місце проживання не було зареєстровано у вищевказані квартирі та рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання. Після звернення з позовом до суду з`ясувалося, що розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.12.2018 р. № 644-01р. вищевказану спірну кімнату було надано ОСОБА_2 та визнано його наймачем двох кімнат, загальною жилою площею - 23,2 кв. м., у складі сім`ї з двох осіб - ОСОБА_2 та його донька - ОСОБА_3 , а також внесені зміни до договору найму (Т. 1, а. с. 77 - 79).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У запереченнях на позовну заяву, які за своєю природою є відзивом, Київська районна адміністрація Одеської міської ради просить відмовити у задоволенні позову. Посилається на рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 р. у справі № 1-9/2009 р.. Оскільки оскаржуване розпорядження є актом індивідуальної дії та вичерпало свою дію після його виконання, тому воно не може бути скасоване. Позивачка не набула права користування спірною кімнатою, оскільки не була членом сім`ї померлого наймача та не зареєстрована у квартирі (Т. 1, а. с. 109 - 111).

У відзиві на уточнену позовну заяву Київська районна адміністрація Одеської міської ради також просить відмовити у задоволенні позову за вищевказаних підстав (Т. 1, а. с. 147 - 150).

2.3 Позиція позивачки щодо доводів відзиву відповідача на позов

У відповіді на відзив представник ОСОБА_1 - Жмуд О.В. зазначає, що у рішенні Конституційного суду України, на яке посилається відповідач, не вказано, що суд не може скасувати акти індивідуальної дії. Також вказує на те, що відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для відмови у визнанні права користування жилим приміщенням (Т. 1, а. с. 196 - 198).

2.4 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 12 серпня 2020 року вищевказані уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.12.2018 р. № 644-01р «Про надання гр. ОСОБА_2 ізольованого жилого приміщення, що звільнилося у комунальній квартирі АДРЕСА_1 ».

Визнано ОСОБА_1 наймачем жилої кімнати, площею - 10,8 кв. м., в квартирі АДРЕСА_1 замість ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду мотивоване тим, що позивачка набула право користування займаною ОСОБА_7 кімнатою, як член її сім`ї, незважаючи на відсутність реєстрації місця проживання в даній квартирі. Тому, відповідно має право на укладення з нею договору найму кімнати, площею - 10,8 кв. м.. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування житловим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду (Т. 2, а. с. 153 -158).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги Київської районної адміністрації Одеської міської ради

В апеляційній скарзі Київська районна адміністрація Одеської міської ради просить скасувати рішення Київського районного суду міста Одеси від 12 серпня 2020 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про необхідність визнання незаконним та скасування рішення Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.12.2018 року №644-01, оскільки зазначене рішення не є таким, що прийняте з порушенням встановленого порядку та норм закону (Т. 2, а. с. 188 - 192).

2.7 Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Київського районного суду міста Одеси від 12 серпня 2020 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

2.8 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) при задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що вважає доведеним факт проживання однією сім`єю та введення спільного господарства позивачки та померлої ОСОБА_7 , але у позовній заяви позивач не просила визнання такого факту. Отже, судом першої інстанції було порушено вимоги ст. 264 ЦПК України; 2) хибним є твердження суду першої інстанції, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не відносяться до членів сім`ї померлої ОСОБА_7 , оскільки вони не вели спільного господарства та були наймачами окремих житлових кімнат квартири. Судом не враховано, що рішенням суду від 25.05.2016 року по справі №520/12328/15-ц встановлено порядок користування зазначеною квартирою. У вказаному рішенні не вказується, що разом з померлою ОСОБА_7 проживали інші особи; 4) безпідставним є твердження суду першої інстанції щодо незаконності розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради; 5) відсутність реєстрації за вказаною адресою ОСОБА_9 свідчить про відсутність згоди основного квартиронаймача на проживання (Т. 2, а. с. 195 - 198).

2.9 Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Жмуд О.В, діючий від імені ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Адвокат Жмуд О.В., діючий від імені ОСОБА_1 , вказує на те, що обставини проживання ОСОБА_1 з матір`ю однією сім`єю були встановлені судом в описовій частині рішення, а тому відсутні порушення судом процесуального права.

Апелянт та інші сторони не надали жодних доказів у спростування оплати ОСОБА_1 комунальних послуг та факту проживання у спірній квартирі (Т. 3, а. с. 39 - 40).

2.10 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.10.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 12 серпня 2020 року (Т. 2, а. с. 214).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.10.2020 року призначено апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 12 серпня 2020 року до розгляду (Т. 2, а. с. 215).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.10.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Київського районного суду міста Одеси від 12 серпня 2020 року (Т. 2, а. с. 216 - 217).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.10.2020 року призначено апеляційну скаргу Київської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Київського районного суду міста Одеси від 12 серпня 2020 року до розгляду (Т. 2, а. с. 218).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.02.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Жмуд Олега Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (Т. 3, а. с. 26).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.02.2021 року клопотання адвоката Жмуд Олега Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке призначено на 25 лютого 2021 року о 14:45 год., задоволено (Т. 3, а. с. 32).

25.02.2021 року від адвоката Жмуд Олега Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 3, а. с. 39 - 40).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.04.2021 року клопотання адвоката Жмуд Олега Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке призначено на 15 квітня 2021 року о 14:00 год., задоволено (Т. 3, а. с. 76 -77).

11.05.2011 року від Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

20.05.2011 року від Київської районної адміністрації Одеської міської ради надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

У судовому засіданні адвокат Жмуд О.В, діючий від імені ОСОБА_1 , просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, неодноразове призначення справи до розгляду, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших її учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на них, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Київської районної адміністрації Одеської міської ради та ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

15 липня 2004 р. Київською районною адміністрацією виконавчого комітету ОМР видано ордер № 6647 серії КР на жиле приміщення - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , жилою площею - 40,6 кв. м., на ім`я - ОСОБА_7 , зі складом сім`ї - ОСОБА_10 (чоловік), ОСОБА_11 (донька) та ОСОБА_2 (син).

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.05.2016 р. у справі № 520/12328/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , треті особи - Київська районна адміністрація Одеської міської ради та КП ЖКС «Вузівський», про встановлення порядку користування квартирою, суд визначив порядок користування приміщеннями квартири АДРЕСА_1 , а саме - виділив у користування ОСОБА_2 та його доньки ОСОБА_3 житлову кімнату № 2 , площею - 12,4 кв. м.; - у користування ОСОБА_7 виділив кімнату № 1, площею - 10,8 кв. м.; - у користування ОСОБА_4 виділив кімнату № 3, площею - 17,1 кв. м.. У спільному користуванні сторін залишив - кухню, площею 8,5 кв. м., - ванну кімнату, площею - 2,7 кв. м., - вбиральню, площею - 1,1 кв. м., - коридор, площею - 11,8 кв. м., - шафу, - площею - 1,0 кв. м., та балкон, площею - 1,9 кв. м..

Вищевказаним рішенням суду встановлено, що основним наймачем кімнати №2, площею - 23,2 кв. м., квартири АДРЕСА_1 значиться - ОСОБА_12 , з яким у кімнаті зареєстрована також його донька - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Основним наймачем кімнати №3, площею - 17,1 кв. м., квартири АДРЕСА_1 значиться - ОСОБА_4 , з якою також зареєстровані її доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також встановлено, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .. Прізвище змінила після укладення шлюбу. Вказані обставини відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують додаткового доказування.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 12 червня 2017 р. № 1624 ОСОБА_7 займала ізольовану кімнату, житловою площею - 10,8 кв. м., в комунальній квартирі АДРЕСА_1 , на яку окремо відкрито особовий рахунок. Сусідами по квартирі є - ОСОБА_2 зі складом сім`ї дві особи, який займає кімнату, площею - 12,4 кв. м., та - ОСОБА_4 зі складом сім`ї три особи, яка займає кімнату, площею - 17,1 кв. м..

З наведеного видно, що житлові кімнати квартири АДРЕСА_1 є окремими ізольованими житловими приміщеннями.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 10 жовтня 2018 р. Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції в Одеській області, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що зроблений відповідний актовий запит за № 10447.

18 жовтня 2018 р. КП «ЖКС «Вузовський» видав ОСОБА_1 довідку № 2195 про те, що вона мешкає за адресою - АДРЕСА_1 . Разом з нею по день смерті постійно проживала і вела спільне господарство мати - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 ..

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 дівоче прізвище позивачки - ОСОБА_1 . Відповідно до свідоцтва про народження позивачки № НОМЕР_3 її матір`ю є - ОСОБА_7 , яка змінила прізвище на ОСОБА_7 після одруження 9 липня 1983 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .

Отже, згідно матеріалів справи ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_7 ..

З тексту акту, підписаного консьєржами ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а також сусідами ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , підписи яких завірені 22 жовтня 2018 р. начальником дільниці № 2 КП «ЖКС «Вузовський» - ОСОБА_24, вбачається, що ОСОБА_1 (донька) та ОСОБА_7 (мати) на протязі кількох років (з 2011 р.) разом вели спільне господарство та проживали в квартирі АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_7 . ОСОБА_1 продовжувала проживати в квартирі, при цьому інші особи в квартирі не живуть.

ОСОБА_1 1 листопада 2018 р. звернулася із заявою до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, в якій просить укласти з нею договір найму жилої кімнати, площею - 10,8 кв. м., та загальної площі - 19,91 кв. м., у квартирі АДРЕСА_1 та відкрити на її ім`я відповідний особовий рахунок. Свою заяву ОСОБА_1 мотивує тим, що вона як член сім`ї померлого наймача набула право користування зазначеною жилою кімнатою та має право на укладення з нею договору найму відповідно до положень ст. 106 ЖК України.

Листом від 30 листопада 2018 р. ОСОБА_1 було відмовлено в укладенні договору найму, оскільки її місце проживання не було зареєстровано в квартирі.

Розпорядженням Київської районної адміністрації ОМР від 29 грудня 2018 р. № 644-01р, кімнату, що займала ОСОБА_7 , надано у користування - ОСОБА_2 та визнано його наймачем двох кімнат, загальною жилою площею - 23,2 кв. м., у складі сім`ї з двох осіб - ОСОБА_2 та його донька - ОСОБА_3 , внесені зміни до договору найму.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

3.4 Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційних скаргах

Доводи ОСОБА_2 , що викладені в апеляційній скарзі колегія суддів приймає до уваги, з огляду на наступне.

15 липня 2004 року Київською районною адміністрацією виконавчого комітету Одеської міської Ради, на підставі Розпорядження №952 від 09.07.2004 року, було видано Ордер на жиле приміщення №6647 серії КР, на ім`я ОСОБА_7 та членів сім`ї, яка складається із 4 (чотирьох) осіб, на право заняття жилого приміщення, жилою площею - 40,61 кв. м., що складається із 3 (трьох) кімнат, за адресою - АДРЕСА_1 . Членами сім`ї квартиронаймачів є - ОСОБА_7 , ОСОБА_10 (померлий ІНФОРМАЦІЯ_5 ), син - ОСОБА_2 , та донька - ОСОБА_11 .

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.05.2016 р. у справі № 520/12328/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , треті особи - Київська районна адміністрація Одеської міської ради та КП ЖКС «Вузівський», про встановлення порядку користування квартирою, суд визначив порядок користування приміщеннями квартири АДРЕСА_1 , а саме, виділив у користування ОСОБА_2 та його доньки ОСОБА_3 житлову кімнату № 2 , площею - 12,4 кв. м., у користування ОСОБА_7 виділив кімнату № 1, площею - 10,8 кв. м., у користування ОСОБА_4 виділив кімнату №, 3 площею - 17,1 кв. м., у спільному користуванні сторін залишив - кухню, площею - 8,5 кв. м., - ванну кімнату, площею - 2,7 кв. м., - вбиральню, площею 1,1 кв. м., - коридор, площею - 11,8 кв. м., - шафу, площею - 1,0 кв. м., та балкон, площею - 1,9 кв. м..

У вищевказаному рішенні суду встановлено, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 є донькою - ОСОБА_10 та - ОСОБА_7 , а прізвище змінила після шлюбу. У вказаному рішенні не вказується про проживання у кімнаті, яку займала ОСОБА_7 , інших осіб.

Вказані обставини відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують додаткового доказування.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки . Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Частинами 1, 2 статті 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 12 червня 2017 р. № 1624 ОСОБА_7 займала ізольовану кімнату, житловою площею - 10,8 кв. м., в комунальній квартирі АДРЕСА_1 , на яку окремо відкрито особовий рахунок, а сусідами по квартирі є - ОСОБА_2 зі складом сім`ї дві особи, який займає кімнату, площею - 12,4 кв. м., та - ОСОБА_4 зі складом сім`ї три особи, яка займає кімнату, площею - 17,1 кв. м..

ОСОБА_1 до суду надані квитанції та розрахунки за житлово-комунальні послуги, які розраховувалися на одну особу, відповідно до яких платником була померла ОСОБА_7 .. Отже, з наданих доказів неможливо встановити, що оплату рахунків за житлово-комунальні послуги проводила саме ОСОБА_1 ..

ОСОБА_1 , як на підтвердження своїх позовних вимог, посилається на ордер № 6647 серії КР від 15.07.2004р., який виданий її матері - ОСОБА_7 , та в якому зазначено склад сім`ї - три особи: - ОСОБА_10 - чоловік, ОСОБА_11 - донька, ОСОБА_2 - син.

У позовній заяві позивачка вказує на те що проживала разом з матір`ю у спірній кімнаті з 2011 року. Однак, позивачкою надано копію паспорта, з якої не вбачаються відомості щодо реєстрації місця проживання у спірному житловому приміщенні. Так, відповідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 12.06.2017р. у спірній кімнаті проживає та зареєстрована гр. ОСОБА_7 , складом сім`ї - одна особа.

Колегія суддів також приймає до уваги, що зі змісту рішення Київського районного суду міста Одеси від 25.05.2016 р. по справі 520/12328/15-ц вбачається встановлений факт того, що в даній квартирі зареєстровані - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_23 .. Позивачка ОСОБА_9 не була зареєстрована та не проживала разом з матір`ю як член сім`ї квартиронаймача. Вказаним рішенням суду встановлювався порядок користування спірною квартирою, виходячи з норми жилої площі на одну особу. Разом з тим, посилання на проживання у спірній кімнаті ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до частин першої та другої статті 61, статей 64 та 65 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР).

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачкою факту ведення нею разом із померлою ОСОБА_7 спільного господарства та постійного проживання однією сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 по день смерті ОСОБА_7 , а також продовження проживання позивачки у вказаній квартирі після смерті матері.

Доводи Київської районної адміністрації Одеської міської ради про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про незаконність розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.12.2018 року №644-01, рішення прийняте судом першої інстанції з порушенням норм процесуального та матеріального права, заслуговують на увагу.

Відповідно до Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення у межах Конституції України і законів держави. Конституція України передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділені значними повноваженнями у різних галузях, зокрема, у сфері бюджету та фінансів, соціально-економічного і культурного розвитку, у сфері управління комунальною власністю, в галузі житлово-комунального господарства, у сфері регулювання земельних відносин, соціального захисту населення тощо.

Реалізуючи зазначені повноваження, органи місцевого самоврядування наділені правом приймати управлінські рішення.

Так, Київська районна адміністрація Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради та створюється нею з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Київського району міста Одеси, згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та діє на підставі Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 26.04.2017 p. №1934-V1I.

У відповідності до положень Житлового кодексу Української РСР. п.5 ч.І ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад відносяться делеговані повноваження по здійсненню обліку відповідно до закону житлового фонду, контролю за його використанням, інші повноваження в сфері обліку та розподілу житла.

На підставі п.п. 2.4, 2.7. Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради, адміністрація виконує функції уповноваженого органу власника житлового фонду; видає ордери на службові жилі приміщення та жилі приміщення, які перебувають у власності територіальної громади міста; на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради укладає договори найму жилих приміщень та вирішує питання щодо внесення змін до договорів найму жилих приміщень та розподілу звільненого неприватизованого житла, приймає рішення про бронювання житла.

Київська районна адміністрація Одеської міської ради є наймодавцем житлового фонду належного до комунальної власності та розташованого на території району.

ОСОБА_2 мешкав і постійно зареєстрований в одній кімнаті, жилою площею - 12,40 кв. м., комунальній (на три сім`ї) квартирі №76 за вищевказаною адресою, складом сім`ї із двох осіб - він, донька- ОСОБА_3 , 2009 року народження. Наймачем вказаної кімнати є - ОСОБА_2 , який просив надати його сім`ї жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, а саме - кімнату, площею - 10,80 кв. м..

На підставі заяви гр. ОСОБА_2 та наданих документів, пропозиції громадської комісії з житлових питань, Київською районною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято розпорядження № 644-01 р від 29.12.2018 року «Про надання гр. ОСОБА_2 ізольованого жилого приміщення, що звільнилось у комунальній квартирі АДРЕСА_1 2 ».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 також зверталась до Київської районної адміністрації Одеської міської ради з питання переоформлення договору найму житлової площі, комунальної квартири АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що в зазначеній квартирі вона не зареєстрована, у Київській районній адміністрації Одеської міської ради підстави для укладення договору найму на вказану квартиру відсутні, про що листом від 30.11.2018 р. № Г- 1484 було повідомлено ОСОБА_1 ..

Отже, розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 644-01 р від 29.12.2018 року «Про надання гр. ОСОБА_2 ізольованого жилого приміщення, що звільнилось у комунальній квартирі АДРЕСА_1 » не є таким, що прийняте з порушенням встановленого порядку та норм закону.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційних скарг Київської районної адміністрації Одеської міської ради та ОСОБА_2 є доведеними, а тому вони підлягають задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Розподіл судових витрат

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною другою пунктом третім статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пп. «б,в» п.4 ч.1 ст..382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції у випадку скасування або зміні судового рішення зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції а також розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За таких підстав, апеляційний суд відповідно до ст. 141 ЦПК України здійснює перерозподіл судових витрат пропорційно до задоволених вимог.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою Київська районна адміністрація Одеської міської ради сплатила судовий збір у розмірі - 1 152,60 грн..

У разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Отже, підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Київської районної адміністрації Одеської міської ради судовий збір у розмірі - 1 152,60 грн..

3.7 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Київської районної адміністрації Одеської міської ради та апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 12 серпня 2020 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору -- неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діє законний представник - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ; - неповнолітні - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в інтересах яких діє законний представник - ОСОБА_4 ; - Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання наймачем житлового приміщення, визнання незаконним та скасування розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Київської районної адміністрації Одеської міської ради () судовий збір у розмірі - 1 152 (тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 02 червня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе