ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/323/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» січня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12 серпня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту від 26 серпня 2014 року №GP-6717923 на суму 58356,26 грн.

19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилось шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал».

У зв`язку з невиконанням умов договору відповідач має заборгованість в розмірі 128060 грн., з яких: 24892,91 грн. заборгованість за кредитом, 3261,35 грн. заборгованість за процентами, 15558,97 грн. заборгованість за комісією, 84346,77 грн. штрафні санкції.

На підставі зазначеного просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 128060 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 12 серпня 2020 року задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість кредитним договором №GP-6717923 від 26 серпня 2014 року в розмірі 21 365 грн. 04 коп., з яких: 19 481,80 грн. - заборгованість за кредитом; 1883,24 грн. - заборгованість за процентами.

В іншій частині позову АТ «Перший Український Міжнародний Банк» - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір в розмірі 326 грн. 57 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не укладання кредитного договору з АТ «Перший Український Міжнародний Банк», визнання рішенням Дніпровського районного суду м. Києва виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. про стягнення з нього на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 61 070,13 грн. таким, що не підлягає виконанню, недоведеність розміру заборгованості, пропуск строку позовної давності, просив скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позову, вирішити питання про судові витрати.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2021 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 січня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для застосування строку позовної давності до вимог банку з 27 лютого 2016 року по 27 жовтня 2016 року, ненадання належного розрахунку штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що 26 серпня 2014 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 підписана пропозиція укласти договір (оферта) №GP-6717923, на підставі якої відповідач отримав кредит в сумі 37 177,15 грн. на строк 48 місяців (до 25 серпня 2018 року) зі сплатою процентів за користування кредитом 9% річних, комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,35% в сумі 501,89 грн. щомісяця, з погашенням згідно графіку платежів, встановленого на період з 27.08.2014 року по 27 серпня 2018 року до 27 числа кожного календарного місяця (а.с.6-8).

Пунктом 6.1. Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит, оплатити проценти, комісії, інші комісії можливі штрафи та збитки на умовах, визначених цим розділом та пропозицією, а також виконати інші умови ними передбачені. Зазначені загальні умови підписані позичальником ОСОБА_1 (а.с. 7-8).

Згідно з випискою банку по особовому рахунку, який був відкритий на ім`я відповідача, банк виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредит, про що не заперечує відповідач у відзиві на позов та у письмовій заяві про застосування до вимог позивача строку позовної давності.

19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк».

Згідно з статутом ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс капітал» шляхом приєднання до банку згідно рішення загальних зборів акціонерів банку (протокол №68 від 14 березня 2015 року) та згідно рішення єдиного акціонера АТ «Банк Ренесанс Капітал» (а.с.25-27).

На баланс ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» внаслідок приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до розрахунку ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» Палюткін В.В. має заборгованість в розмірі 128060 грн., з яких: 24892,91 грн. заборгованість за кредитом, 3261,35 грн. заборгованість за процентами, 15558,97 грн. заборгованість за комісією, 84346,77 грн. штрафні санкції.

Згідно з випискою ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» по особовим рахункам відповідача у АТ «ПУМБ» ОСОБА_1 26 грудня 2014 року здійснив останній переказ коштів з метою погашення заборгованості по договору (а.с.122 зворот).

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За нормами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач укладення кредитного договору не оспорював, а з розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що він впродовж певного строку частково сплачував заборгованість за користування кредитними коштами, тобто виконував свої зобов`язання за договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності до даних правовідносин. В своїй заяві відповідач зазначає, що банком пропущений строк позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором був внесений ним в 2014 році, до позовної заяви позивач надав довідку, в якій вказав розрахунковий період виникнення та обчислення боргу, починаючи з 27 лютого 2016 року, а тому вважав, що банк мав право на звернення до суду до 27 лютого 2019 року.

На дані обставини ОСОБА_1 також посилається в апеляційній скарзі, зазначаючи їх як підставу для скасування оскаржуваного рішення.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Укладений сторонами кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, а тому незалежно від визначення у договорі загального строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Оскільки розрахунковим днем коли відповідач мав виконувати зобов`язання, є 27 число кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

За таких обставин встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Відповідно до довідки про стан та історію заборгованості, виписки, складених банком, останній платіж на погашення тіла кредиту відповідач здійснив 26 грудня 2014 року, відповідно з 27 січня 2015 року почався перебіг позовної давності до наступних платежів.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 21 жовтня 2019 року.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна давність до щомісячних платежів щодо стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 27 лютого 2016 року по 27 жовтня 2016 року спливла, у зв`язку з чим стягненню підлягає заборгованість у межах трирічної позовної давності, а саме по кожному із платежів встановлених графіком платежів за період з 27 жовтня 2016 року, які підлягали погашенню відповідачем, але були не погашені.

Таким чином, посилання відповідача в апеляційній скарзі на пропуск банком строку позовної давності щодо всіх вимог про сплату заборгованості за тілом кредиту та процентами, спростовуються вказаними висновками суду.

Доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення про заміну кредитора не приймаються до уваги, оскільки у відповідності до ст.ст. 516, 517 ЦК України таке неповідомлення має своїм наслідком лише право виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, проте не звільняє від обов`язку виконання умов кредитного договору щодо здійснення погашення щомісячних платежів первісному кредиторові, що вважалось би належним виконанням.

Колегія суддів також звертає увагу, що ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» 19 липня 2016 року, в той час як останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 26 грудня 2014 року, тобто майже за півтора роки до припинення первісного кредитора.

Посилання в апеляційній скарзі на вчинення приватним виконавцем Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. виконавчого напису від 22 березня 2018 року про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не заслуговує на увагу, оскільки заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2019 року у справі №311/1205/19 вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не був позбавлений права звернутись із даним позовом про стягнення заборгованості (а.с.63-67).

Доводи апеляційної скарги про недоведення факту надання йому кредитних коштів належними доказами не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 16 березня 2020 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів та зобов`язано АТ «Перший Український Міжнародний Банк» надати належним чином оформлену виписку з особового рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором (а.с.75).

Матеріали справи містять виписку з особового рахунку ОСОБА_1 , яка була надана банком на виконання ухвали суду.

Виписки по рахунках/карткам банку є належними та допустимими доказами, що підтверджується Постановою Вищого Господарського суду України від 13.11.2014 р. у справі № 908/4154/13 щодо надання Банком кредитних коштів Клієнту, отримання і використання таких коштів Клієнтом, нарахування Банком відсотків, комісії, пені, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п. п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2006 р. інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність надання банком ОСОБА_1 кредитних коштів та здійснення ОСОБА_1 часткового погашення платежів на виконання умов договору.

Окрім того, ОСОБА_1 не заявлялись вимоги про оспорення договору кредиту від 26 серпня 2014 року №GP-6717923 з приводу безгрошовості на підставі ст. 1051 ЦК України.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12 серпня 2020 року у цій справі залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 26 січня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова