Номер провадження: 22-ц/813/4226/21
Номер справи місцевого суду: 522/2470/18
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Хейстек»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2018 рокуу складі судді Абухіна Р.Д.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Хейстек», про визнання договору дарування 686/1000 часток квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 101, недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 29.10.2015 в забезпечення виконання договору про відкриття кредитної лінії №501.45211, укладеного 29.10.2015 між ПАТ «ПроКредит Банк» та ТОВ «Хейстек», ОСОБА_2 , який на той час був одним із співзасновників ТОВ «Хейстек», уклав договір поруки, згідно умов якого він поручився перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника в їх повному обсязі, як солідарний із позичальником боржник.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено. Скасовано арешт на 686/1000 частку квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 101, накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2018.

Не погодившись з зазначеним рішенням, Акціонерне товариство «ПроКредит Банк»подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що порушення договору про відкриття кредитної лінії почалося у березні 2017 року, коли ОСОБА_2 обіймав посаду керівника позичальника і був його учасником. Звільнив посаду і вийшов зі складу засновників на початку квітня 2017 року, тобто був обізнаний про порушення 3-ю особою договору про відкриття кредитної лінії. 29.03.2017 відповідачі уклали договір дарування 686/1000 часток квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 101. Позивач вважає цей правочин фіктивним, вчиненим з метою уникнути можливого стягнення на це майно. Судом не з`ясовано, ким відповідачі доводяться один одному, що є важливим у справі. Збереження місць реєстрації проживання та фактичного проживання відповідачів свідчать, що фактичної передачі квартири не відбулося. Судом не з`ясовано, хто наразі проживає у квартирі, чи здійснює ОСОБА_1 фактичне володіння і користування квартирою, чи укладенні договори про надання комунальних послуг. Судом не враховано постанову Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі №6-187цс16 та судовупрактику.

В поясненнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 зазначила, що апелянт не спростував висновки суду першої інстанції, не надав належних і допустимих доказів того, що спірний правочин вчинено фіктивно, тому вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявив.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, поштове повідомлення, яке надсилалося на адресу місця знаходження юридичної адреси згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулося до суду з позначкою «адресат відсутній».

Враховуючи тривалий розгляд справи, а також наявність у справі всіх необхідних доказів для її розгляду, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивача та ОСОБА_1 , дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до 10.04.2017, тобто коли відповідач був директором та співзасновником ТОВ «Хейстек», заборгованості за кредитом не існувало, а після цієї дати він не знав і не міг знати про фінансовий стан ТОВ «Хейстек»; позивач не надав належні та допустимі докази щодо відсутності наміру у сторін спірного договору створити правові наслідки на момент вчинення правочину; позивач не є заінтересованою особою, оскільки на момент укладення договору дарування ніяких заборон на користь позивача щодо укладання будь-яких угод стосовно спірної частини квартири не існувало.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.

Матеріали справи свідчать, що 28.11.2003 відбулася державна реєстрація ТОВ «Хейстек», засновниками якого були ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ТОВ «Аксіома».

Відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Хейстек» від 28.04.2015 у складі засновників товариства ( ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ТОВ «Аксіома» в особі директора Шаталова С.Г.) вирішено для забезпечення статутної діяльності ТОВ «Хейстек» звернутися до АТ «ПроКредит Банк» з метою отримання кредитних коштів у вигляді кредитної лінії.

29.10.2015 між ПАТ «ПроКредит Банк» та ТОВ «Хейстек» укладено договір про відкриття кредитної лінії №501.45211 за умовами якого банк здійснив кредитування ТОВ «Хейстек» на наступних умовах, ліміт суми кредитної лінії становить: з 29.10.2015 по 28.08.2017 - 1 500 000,00 грн.; з 29.08.2017 по 28.09.2017 - 1 000 000,00 грн.; з 29.09.2017 по 30.10.2017 - 500 000 грн.

В забезпечення виконання умов договору №501.45211 від 29.10.2015 між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №354321-ДП2 від 29.10.2015.

З матеріалів справи вбачається, що 29.03.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір дарування за умовами якого, ОСОБА_2 безоплатно передав у власність ОСОБА_1 нерухоме майно - 686/1000 частки квартири номер АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Відповідно до п. 13 договору дарування обдаровувана є членом сім`ї дарувальника першого ступеня споріднення.

23.05.2017 ПАТ «ПроКредит Банк» направило вимогу про дострокове погашення кредиту до позичальника та поручителів, через виникнення заборгованості за кредитною лінією, яка станом на 23.05.2017 становить 1 500 000 грн., та неможливістю врегулювання погашення заборгованості в добровільному порядку.

18.07.2017 ПАТ «ПроКредит Банк» звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до ТОВ «Хейстек» про стягнення кредитної заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №501.45211 від 29.10.2015.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 13.09.2017 позов ПАТ «ПроКредит Банк» до ТОВ «Хейстек» задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Хейстек» на користь ПАТ «ПроКредит Банк» грошові кошти в загальній сумі 1624528, 33 грн. Рішення набрало законної сили 26.09.2017.

19.07.2017 ПАТ «ПроКредит Банк» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (поручителі), за участю третьої особи ТОВ «Хейстек» про стягнення кредитної заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №501.45211 від 29.10.2015.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2019 року позов АТ «ПроКредит Банк» задоволено. Стягнуто, в солідарному порядку, з поручителів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь АТ «ПроКредит Банк» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 501.45211 від 29.10.2015 у розмірі 1 579042,97 гривень.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19.01.2021 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2019 року скасовано в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості. Постановлено в цій частині нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 , як солідарного боржника з Товариством з обмеженою відповідальністю «Хейстек», на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №501.45211 від 29.10.2015 в розмірі 1 579 042, 97 грн.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Згідно правового висновку Великої палати Верховного Суду у Постанові від 03.07.2019 у справі N369/11268/16, для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження N 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі N 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від цих висновків.

Велика Палата Верховного Суду враховувала, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, та вважала, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

У дані справі суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 , відчужуючи належну йому на праві власності частку квартири своєму близькому родичу (члену сім`ї першого ступеня споріднення) ОСОБА_1 , був обізнаний про наявність у товариства, співзасновником якого він є, кредитних зобов`язань перед банком, та не міг не володіти інформацією щодо фінансового стану та не знати про наявність допущення товариством порушень за цим договором, розуміючи при цьому настання в майбутньому наслідків такого порушення для себе, як поручителя у вигляді звернення стягнення квартиру в рахунок погашення заборгованості товариства.

Крім того, збереження місць реєстрації проживання та фактичного проживання відповідачів після укладення договору дарування, доводить, що фактичної передачі квартири від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 не відбулося.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_2 , відчужуючи належну йому на праві власності квартиру не передбачав реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, так як його дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно своєму близькому родичу з метою приховати вказане майно від звернення стягнення на майно в майбутньому в рахунок погашення боргу.

ОСОБА_2 не надані докази виконання ним грошових зобов`язань, які виникли на підставі договору поруки та наявного судового рішення.

Отже, судом першої інстанції обставини, що були заявлені АТ «ПроКредит Банк» як підстави для визнання договору дарування недійсним встановлені не були, що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Та обставина, що з 10.04.2017 ОСОБА_2 звільнився з посади керівника ТОВ «Хестек» та вийшов зі складу засновників товариства і на той час була відсутня заборгованість, не спростовує факт вчинення ним 29.03.2017 фіктивного правочину, оскільки не може свідчити про його необізнаність, як засновника товариства в минулому та поручителя про наслідки невиконання товариством обов`язку за кредитним договором.

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню відповідно до статті 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову АТ «ПроКредит Банк» про визнання недійсним договору дарування 686/1000 частки квартири, укладеного 29.03.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.І., за реєстром №543.

Крім того, з ОСОБА_2 на користь АТ «ПроКредит Банк» слід стягнути судові витрати в розмірі 4405 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 серпня 2018 року скасувати.

Визнати недійсним договір дарування 686/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , укладений 29.03.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.І., за реєстром №543.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» судові витрати в розмірі 4405 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 07.06.2021.

Головуючий:

Судді: