Справа № 541/1550/20 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/46/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2020 року у складі судді Юрківа О.Р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним,-

встановив:

У серпні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

Вимоги обґрунтовувала тим, що 15.05.2017 уклала із ПАТ «Ідея Банк» угоду №С03.223.72606 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти.

Вважає, що при укладенні вказаного Кредитного договору порушені її права як споживача. Вона у досудовому порядку неодноразово направляла листи про припинення порушень з боку відповідача, проте такі вимоги залишені без задоволення, а тому вона змушена звернутись до суду.

На її переконання, працівники банку з умовами кредитування належним чином її не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом пів години, після чого їй вручили кредитний договір, який вона не читаючи через дрібний шрифт підписала, надіючись на добросовісність працівника банку.

Однак, відповідач скористався її необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, зокрема не надав позичальнику повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту.

В свою чергу, відповідно до п.1.2. тарифів ОСОБА_1 сплачує комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 4%, однак даних тарифів банком не було надано для ознайомлення. Вважає незаконним встановлення у кредитному договорі щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка є послугою, що супроводжує кредит, як компенсація супутніх послуг банку, за рахунок позивача, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь, а тому зазначений пункт кредитного договору повинен бути визнаний не дійсним.

Відповідно до п.9 угоди всі вимоги, які виникають при виконанні даної угоди або у зв`язку з нею, або випливають з неї та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди.

На час укладення третейського застереження між позивачкою та відповідачем Закон України «Про третейські суди» містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, а тому зазначене третейське застереження укладене з порушенням вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди».

Згідно із п.5.8. угоди ОСОБА_1 надала банку згоду на збирання, накопичення, використання та обробку своїх персональних даних, отриманих з метою надання кредиту при формуванні бази персональних даних «Клієнти ПАТ «Ідея Банк» в межах визначених чинним законодавством, що можуть бути передані іншим розпорядникам цієї бази. Дане право на використання та обробку персональних даних діє безстроково до моменту письмового скасування. Банк звільнено від обов`язку повідомлення про передачу персональних даних пов`язаним товариствам банку, партнерам банку чи іншим розпорядникам бази персональних даних, які є такими відповідно до закону. Вона отримала повідомлення про включення інформації про неї до бази персональних даних «Клієнти ПАТ «Ідея Банк» в межах визначених чинним законодавством з метою видачі кредиту, а також відомості про її права, визначені Законом України «Про захист персональних даних», і про осіб, яким надаються дані про неї, для виконання зазначеної мети. Вважає, що даний пункт 5.8 угоди є незаконним та суперечить абзацу 5,11 п.2 ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних».

Просила позовні вимоги задовольнити та визнати недійсним кредитний договір (угоду) № С03.223.72606 від 15 травня 2017 року.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_1 , з таким рішенням не погоджується, вважає, що судом не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Просить врахувати, що працівники ПАТ «Ідея Банк» перед укладенням оспорюваного договору не ознайомили її належним чином з умовами кредитування, оформлення договору проходило пів години, після чого їй вручили кредитний договір з додатками, які вона не читаючи із-за дрібного шрифту, підписала надіючись на добросовісність працівників банку.

Будь якої довідки чи повідомлення, як окремий документ із інформацією, передбаченою ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» вона не отримувала, також ця інформація не доводилася в усній формі.

На переконання апелянта, недотримання та невиконання відповідачем імперативних вимог, передбачених ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» є підставою, відповідно до ст. 215 ЦК України, для визнання даного кредитного договору недійсним.

Крім цього, за умовами договору вона сплачує комісію за обслуговування кредитної розмірі 4%, однак з такою умовою перед укладенням її не ознайомили.

Аналіз положень ст. 1054 ЦК України та ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що несправедливим є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміну витрат, зокрема щодо плати за обслуговування кредитної заборгованості, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Також, на час укладення третейського застереження, визначеного у п. 9 кредитної угоди, Закон України «Про третейські суди» містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, а тому зазначене третейське застереження укладене з порушенням вимог п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», що узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України по справі № 6-64цс15, відтак вказаний пункт договору щодо третейського застереження, є недійсним.

Крім цього, вважає п. 5.8 Кредитного договору незаконним та таким, що суперечить положенням абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних».

У вказаному пункті договору передбачено, що вона дає згоду банку на збирання, накопичення, використання та обробку своїх персональних даних, отриманих з метою надання кредиту при формуванні бази персональних даних «Клієнти ПАТ «Ідея Банк» в межах визначених чинним законодавством, що можуть бути передані іншим розпорядникам цієї бази. Дане право на використання та обробку персональних даних діє безстроково до моменту письмового скасування.

Поряд з цим, відповідно до абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 ЗУ «Про захист персональних даних» особа має право пред`являти вмотивовану вимогу із запереченням проти обробки своїх персональних даних та відкликати згоду на їх обробку.

Вважає, що позбавлення її права відізвати свою згоду на обробку персональних даних, є порушенням закону, а отже підставою для визнання такого пункту договору недійсним.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

Учасники справи позивачка ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк» будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції врахував, що кредитний договір містить усі необхідні умови надання та повернення кредиту, передбачені ч.ч. 2 та 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки на момент підписання угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №C03.223.72606 від 15.05.2017 ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами угоди, а також розуміла їх значення, що підтверджується її підписом на договорі.

Також, суд визнав необгрунтованими твердження позивачки про неправомірність положень договору щодо неможливості відкликання її згоди на обробку персональних даних, оскільки з п.5.11 угоди вбачається, що вона надає згоду на збирання, накопичення, використання та обробку персональних даних, отриманих з метою надання кредиту при формуванні Бази персональних даних «Клієнти ПАТ «Ідея Банк» у межах, визначених чинним законодавством, що можуть бути передані іншим розпорядникам цієї бази, банківських послуг. Дане право на використання та обробку персональних даних діє безстроково до моменту письмового скасування.

Таким чином, позивачка не позбавлена права подати письмову заяву про скасування наданого дозволу на обробку банком її персональних даних.

Крім цього, суд звернув увагу, що положення п.9 угоди про розгляд спору третейським судом, не позбавляє позивачки можливості звернутися до суду загальної юрисдикції за захистом своїх прав. Дане положення угоди не є істотною умовою угоди та не впливає на право звернення позивачки до суду загальної юрисдикції.

В свою чергу, суд прийшов висновку, що стягнення з ОСОБА_1 комісії за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемною умовою та не потребує визнання недійсною, що вбачається із законодавства та позиції Верховного суду, тому не потребують визнання їх недійсними.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 629, 638 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 15.05.2017 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено угоду № С03.223.72606 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (а.с.9).

Згідно із п.2 даного договору банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає Клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard World терміном дії 2 (два) роки з моменту її випуску.

Відповідно до п.3 банк надає Клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах:

Згідно п.3.1 угоди максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн.

Відповідно до п.3.2 ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання Угоди, становить 10000.00 грн. Враховуючи, що зобов`язання Банку щодо встановлення ліміту Кредитної лінії є для нього відкличними та безризиковими, визначення суми Кредитної лінії, що може бути доступна Клієнту, протягом строку дії відновлювальної Кредитної лінії, здійснюється Банком в межах встановленого Угодою максимального ліміту Кредитної лінії без будь-яких обмежень.

Згідно із п.3.3 угоди процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 48.0000% річних.

Відповідно до п.5 укладаючи цю угоду про відкриття Кредитної лінії обслуговування Кредитної картки Сторони погодились, що клієнт ознайомлений з умовами Договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою www.ideabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний.

Банк здійснюватиме договірне списання грошових коштів з рахунків Клієнта в порядку та на умовах, передбачених діючим Договором. Банк за дорученням Клієнта здійснює договірне списання грошових коштів, у тому числі, за рахунок наданого кредиту в рамках Кредитної лінії, на користь страхових компаній, з якими Клієнтом у подальшому будуть укладено договори страхування за однією із програм, зазначених у діючих Тарифах і примірник (-и) якого/яких передано до Банку,на дату укладення такого/таких договору (-ів) страхування (п. 5.2).

Згідно із п. 5.3 угоди клієнт заявляє та гарантує, що: уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться а даній Угоді та кредитній справі Клієнта у Банку), які повідомлені та надані ним Банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; Банк перед укладенням Угоди повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами Банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної Угоди йому вручено Банком при підписанні даної Угоди; умови даної Угоди та Договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформацГі про нього, а також третім особам, у випадку невиконання Клієнтом взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до п. 5.4. угоди клієнт дає згоду Банку на доступ до своєї кредитної історії, збір, зберігання, використання та поширення через Бюро кредитних історій інформації щодо себе (в т.ч. інформації, яка міститься в державних реєстрах та інших базах публічного користування), а також на перевірку особистих даних (встановлення фактів втрати паспорта особи, зміни прізвища тощо), в порядку, визначеному Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій». Клієнт підтверджує, що повідомлений Банком про те, що інформація для формування його кредитної історії буде передана: Товариству з обмеженою відповідальністю «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій», з місцезнаходженням: АДРЕСА_1 ; Приватному акціонерному товариству «Міжнародне Бюро кредитних історій», з місцезнаходженням: 03062, Україна, м. Київ, пр-т Перемоги 65, офіс 306, та Товариству з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» з місцезнаходженням: 01001, Україна, м. Київ, вул. Грушевского, 1-д.

Клієнт надає Банку згоду на збирання, накопичення, використання та обробку його персональних даних, отриманих з метою надання кредиту при формуванні Бази персональних даних «Клієнти ПАТ «Ідея Банк» в межах, визначених чинним законодавством, що можуть бути передані іншим розпорядникам цієї Бази. Дане право на використання та обробку персональних даних діє безстроково до моменту письмового скасування. Клієнт звільняє Банк від обов`язку повідомлення про передачу його персональних даних пов`язаним товариствам Банку, партнерам Банку чи іншим розпорядникам бази персональних даних, які є такими відповідно до закону та цієї Угоди. Клієнт підтверджує, що отримав повідомлення про включення інформації про Клієнта до Бази персональних даних «Клієнти ПАТ «Ідея Банк» в межах, визначених чинним законодавством з метою видачі кредиту, а також відомості про права Клієнта, визначені Законом України «Про захист персональних даних», і про осіб, яким надаються дані про Клієнта, для виконання зазначеної мети (п. 5.8).

Згідно із п. 1.2 Тарифів на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб нових клієнтів банку комісія за обслуговування (від залишку заборгованості на кінець розрахункового періоду становить 4%, термін оплати - щомісячно в останній робочий день місяця /а.с.10/.

Відповідно до довідки - повідомлення від 15.05.2017 року, ОСОБА_1 підтверджує, що кредитодавець ПАТ «Ідея Банк» 15.05.2017 року, до підписання кредитного договору, надав їй у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною третьою статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Таким чином, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вказаним правочином.

Конституційний Суд України у справі від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 про захист прав споживачів кредитних послуг у мотивувальній частині рішення зазначив, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через установлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

За кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

При цьому, законодавчо встановлено, що істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму та строк кредиту, умови та порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін.

Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України

«Про споживче кредитування» (тут і далі у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);

8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Встановивши, що банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору тощо, ОСОБА_1 особистим підписом засвідчила, що вона погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору було вільним, відтак суд першої інстанції, дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання кредитного договору від 15 травня 2017 року недійсним в цілому.

При цьому, відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача, зазначених у договорі про споживчий кредит або в додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону.

Тобто, вказана норма права забороняє друкувати інформацію щодо реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача шрифтом меншого розміру, ніж основний текст. Проте, у даному випадку, весь кредитний договір надруковано однаковим розміром шрифту.

Однак даних про те, що, підписуючи кредитний договір, позивачка вимагала від банку викласти його більшим шрифтом і їй відмовлено у такій вимозі, нею надано не було.

Таким чином, зміст договору є зрозумілим до прочитання і не може розцінюватися як надання інформації у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб.

ОСОБА_1 ознайомившись з умовами кредитного договору, мала реальну можливість відмовитися від його укладення та на момент його підписання додаткових вимог щодо умов спірного договору не заявляла, у подальшому виконувала його умови та покладені на неї договірні зобов`язання, сплачуючи кредит, що свідчить про свідоме визнання позивачкою умов оспорюваного договору.

Що стосується позовних вимог в частині визнання недійсними окремих умов угоди №С03.223.72606 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти, колегія суддів враховує таке.

Згідно із п.5.11 угоди, позичальник надає згоду на збирання, накопичення, використання та обробку персональних даних, отриманих з метою надання кредиту при формуванні Бази персональних даних «Клієнти ПАТ «Ідея Банк» у межах, визначених чинним законодавством, що можуть бути передані іншим розпорядникам цієї бази, банківських послуг. Дане право на використання та обробку персональних даних діє безстроково до моменту письмового скасування.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав безпідставними твердження позивачки про неправомірність положень договору про не неможливість відкликання її згоди на обробку персональних, оскільки за умовами угоди вона не позбавлена права подати письмову заяву про скасування наданого дозволу на обробку банком її персональних даних.

Крім цього, відмовляючи у визнанні недійсним п. 9 угоди про те, що всі вимоги, які виникають при виконанні даної угоди або у зв`язку з нею, або випливають з неї та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно із регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди, суд першої інстанції правильно врахував, що не дивлячись на заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, передбачену у п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», дане положення угоди не є істотною умовою угоди та не впливає на право звернення позивачки до суду загальної юрисдикції, при цьому таким правом вона скористалася звернувшись до суду із даним позовом.

Що стосується вимог позивачки про визнання недійсним встановлення у кредитному договорі щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, колегія суддів звертає увагу, що у тексті угоди №С03.223.72606 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти, така умова відсутня.

Разом з тим, у п. 1.2. документу під назвою «Тарифи на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб нових клієнтів банку», який підписаний позивачкою ОСОБА_1 , комісія за обслуговування (від залишку заборгованості на кінець розрахункового періоду становить 4%, термін оплати - щомісячно в останній робочий день місяця.

Відповідно до положень абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент укладення спірного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Така операція відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідають змісту кредитних відносин.

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правова позиція про те, що умова кредитного договору в частині встановлення платежу за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами - є нікчемною та не потребує визнанню недійсною, викладена у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 708/195/19 (провадження № 61-1789св19) та 01 квітня 2020р. у справі №583/3343/19 ( провадження №61-22778св 19).

Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Враховуючи наведені правові висновки, стягнення з ОСОБА_1 комісії за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемною умовою та не потребує визнання недійсною.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам.

Належним способом захисту у подібному випадку є визнання відповідного права або застосування наслідків недійсності правочину. Із такими вимогами позивач до суду не зверталась.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду, передбаченої ЦПК України, тому підстави для скасування рішення суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 372 п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 01 червня 2021року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк