Справа №938/236/21
Провадження № 2/938/126/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Чекан Н.М.

секретаря судового засідання Івасюк Г.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації відповідно до закону, з часу звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також просить стягнути судові витрати на правову допомогу в сумі 2 тис.грн.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що на даний час з відповідачем вона спільно не проживає на протязі останніх 8 місяців, разом із дитиною, яка знаходиться на її утриманні та вихованні проживає у будинку своїх батьків.

22.04.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач з`явився у судове засідання та подав заяву про визнання позовних вимог частково, а саме визнав стягнення з нього аліментів на утримання дочки щомісячно в сумі 1200 грн. та не визнав стягнення з нього судових витрат (а.с. 24).

Позивач з`явилася в судове засідання, позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити, зазначивши, що не проживає з чоловіком вже 10 місяців, вона також подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу, їх спільна дочка на її утриманні, чоловік не допомагає утримувати дочку.

Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку.

Так, положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Згідно з ст. 141 Сімейного Кодексу ( далі - СК) України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє відобов`язків щодо дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних обов`язків, що закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України та в ст.180 СК України.

У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 19.11.2016 року у Верховинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №75 (а.с.5).

За час перебування сторін в шлюбі народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

На даний час сторони проживають окремо, а дочка ОСОБА_3 перебуває на утриманні позивача.

Ч. 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України).

Позивач наполягає на стягненні аліментів з відповідача саме в твердій грошовій сумі. Оскільки, відповідно до норм ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, то суд не вправі самостійно визначати спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти в астці від його доходу. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 року у справі № 490/4522/16-ц.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У ч. 2 ст. 182 СК України закріплено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Дочка сторін є віком до 6 років, а в ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень

Розглядаючи дану цивільну справу, суд керується принципом забезпечення найкращих інтересів дитини, який визначений у п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року. Цією нормою передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи вищевказане, відповідач повинен докладати всіх зусиль для надання повноцінного утримання своїй дитині, яка в силу свого віку не може забезпечити себе усім необхідним.

Відповідач також долучив у судовому засіданні:

-довідку до акта огляду медико-соціальної експертної комісії (а.с.26), з якої вбачається, що він є інвалідом ІІІ групи загального захворювання

- довідку від 13.05.2021 року про його доходи (а.с.27), з якої вбачається, що він отримав державну соціальну допомогу інвалідам ІІІ групи за період з листопада 2020 року по квітень 2021 року в сумі 10557 грн

-пам`ятку від лікаря-нарколога від 27.04.2021 року (а.с. 28) про те, що йому проведено лікування протиалкогольним препаратом та йому суворо заборонено вживати алкогольні напої та інші речовини, що містять алкоголь, протягом 6 місяців.

На підставі наведеного, оскільки відповідач не надав суду доказів про неможливість сплачувати аліменти, в свою чергу позивач не надала суду доказів обгрунтування заявленого розміру аліментів, стягненню підлягають аліменти на утримання дитини віком до 6 років у твердій грошовій сумі в розмірі 1400 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття.

Такий розмір аліментів не є надмірним та є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку і розумних потреб дитини, оскільки аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього. Разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

У ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Оскільки позивач звернулася до суду з вимогами - 13.04.2021 року, тому з 14.04.2021 року слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дочкою повноліття.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. В ст. 430 ЦПК України закріплено, що суд допускає негайне виконання рішень у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежів за 1 місяць.

Враховуючи вищевказані вимоги законодавства суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення у межах суми платежів за 1 місяць.

Позивач, окрім того, просить стягнути з відповідача на її користь за складання позовної заяви кошти у розмірі 2000 грн.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 4,5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, суд відзначає, що, враховуючи норми вказаної статті, досліджувати питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу суд може лише за наявності відповідного клопотання заінтересованої сторони, саме на яку покладається обов`язок доведення не співмірності таких витрат.

У даній справі таке клопотання заявлено, оскільки відповідач висловив свої позиції щодо витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що позивач додав до матеріалів справи квитанцію про сплату 2000 грн. за оформлення позовної заяви (а.с.9).

Однак, з позовної заяви вбачається, що вона викладена всього на 3 сторінках, до суду подано незначну кількість копій документів (4 копії), підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, що свідчить про те, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є не співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу та не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

При таких обставинах, враховуючи також і те, що позовні вимоги задоволено частково, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати за підготовку і складання позову розмірі 1000 грн.

Позивач звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 908 грн..

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.180-184 Сімейного кодексу України, ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 :

- на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти в розмірі 1400 (одна тисяча чотириста) гривень на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн.

- судовий збір в дохід держави в сумі 908 ( дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.

Стягнення аліментів розпочати з 14.04.2021 року і проводити до досягнення дочкою повноліття.

Рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць в сумі 1400 (одна тисяча чотириста) грн. на утримання дочки підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: с. Ільці, присілок В.Затінок, Верховинського району, Івано-Франківської області,

ОСОБА_2 - реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_2 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Чекан Н.М.