Справа № 174/663/20
Провадження №2/190/97/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м.Пятихатки

П`ятихатськийрайонний суд Дніпропетровськоїобласті

в складі головуючого судді Фирси Ю.В.,

за участю секретаря Гук С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за позовною заявою органу опіки та піклування виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області звернулися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно його малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнення аліментів та передачу малолітньої дитини органу опіки та піклування для подальшого його влаштування.

В обгрунтування заявлених вимог зазначили, що малолітній ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .. На підставі рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 02 березня 2020 року малолітнього ОСОБА_2 було відібрано у матері ОСОБА_3 без позбавлення останньої батьківських прав, та передано для подальшого влаштування виконавчому комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, як органу опіки та піклування. Відповідач ОСОБА_1 протягом тривалого часу усвідомлено, безпідставно ухиляється від виконання передбачених чинним законодавством України обов`язків щодо забезпечення необхідних умов для проживання, виховання і розвитку своєї дитини. Відповідач з жовтня 2019 року проживав разом з малолітнім сином ОСОБА_2 за адресою своєї реєстрації та піклувався про сина спільно зі своєю сестрою, тіткою дитини ОСОБА_4 .. Проте 02 березня 2020 року ОСОБА_4 звернулася до департаменту соціально-гуманітарної політики з письмовою заявою про припинення тимчасового влаштування малолітнього ОСОБА_2 в її сімю та вжиття заходів про відібрання дитини у батька, надавши усні та письмові пояснення про те, що відповідач останнім часом зловживає алкоголем, у стані сп`яніння не доглядає за дитиною, неодноразово залишав його у ситуації небезпечній для здоров`я дитини. 01 березня 2020 року ОСОБА_1 зник у невідомому напрямку. У звязку з чим припинено тимчасове влаштування малолітнього ОСОБА_2 в сімю тітки, дитину було передано до педіатричного відділення КП «Вільногірська центральна міська лікарня» Дніпропетровської обласної ради. Рішенням Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року визнано недоцільним передачу дитини відповідачу, та влаштовано дитину до КЗ «Кам`янський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради». 25 серпня 2020 року дитину передано на тимчасове влаштування в сім`ю рідної тітки ОСОБА_5 . За час перебування дитину у закладах батько не забезпечував малолітнього сина та не відвідував його, тобто повністю усунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків. ОСОБА_1 неодноразово письмово попереджений про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків.

У зв`язку з вищевикладеним, просять позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, на користь закладу або особи, до якого/якої буде влаштовано дитину, передати малолітнього ОСОБА_2 органу опіки та піклування виконавчому комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, для вжиття заходів щодо його влаштування відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду клопотання з проханням справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі/а.с.208/.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні, яке відбулось 21.04.2021 року позовні вимоги не визнав та пояснив, що малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є його сином, а ОСОБА_7 є його матір`ю, проте остання ІНФОРМАЦІЯ_4 померла. З 2019 року син проживав з ним, оскільки власного житла він не мав проживали вони у його сестри ОСОБА_4 .. Через непорозуміння з сестрою він в лютому 2020 року покинув дане домоволодіння. Дитну з собою не забрав, оскільки йому не було куди йти та на той час він ніде не працював. В даний час він проживає в с. Вишневе П`ятихатського району Дніпропетровської області разом з цивільною дружиною ОСОБА_8 , має постійну роботу, працює в структурному підрозділі «Верхівцевська дистанція колії «РФ «Придніпровська залізниця». Ним в даний час створені всі необхідні умови для проживання та виховання сина, а тому просить суд не позбавляти його батьківських прав відносно його малолітінього сина. В судове засідання 02.06.2021 року відповідач ОСОБА_1 та його ОСОБА_9 не з`явились, від представника відповідача до суду надійшла заява з проханням справу розглядати без їх участі, позов не визнають, у його задоволенні просять відмовити.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона знає відповідача ОСОБА_1 давно, останній разом з ОСОБА_3 проживав у м. Вільногірськ по сусідству з нею. Відповідач ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 вели аморальний спосіб життя, зловживали спиртними напоями. Дитині відповідач разом з матір`ю належної уваги не приділяли, дитина була недоглянута та голодна, з цього приводу вона неодноразово зверталась в органи опіки та піклування та викликала поліцію. Який спосіб життя ОСОБА_1 веде в даний час їй невідомо.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 є старшою донькою її батька, з нею вони ніколи не зустрічалися та не спілкувалися, але знала про її існування та про те, що у неї є малолітній син. Після смерті ОСОБА_3 довідались, що її малолітній син знаходиться в дитячому будинку в м. Кам`янське. На прохання її батька, тобто дідуся ОСОБА_2 , вона забрала дитину в свою сім`ю. За час перебування дитини в її сім`ї за дозволом соціальної служби відповідач двічі навідував дитину, брав його додому на новорічні стята та день його народження. На даний час ОСОБА_2 виповнилося повних 3 роки, дитина розмовляє про свого батька, любить його та чекає на зустрічі з ним. Вважає, що малолітній ОСОБА_2 повинен проживати разом зі своїм батьком ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є цивільною дружиною відповідача ОСОБА_1 , з червня 2020 року вони разом проживають в належному їй будинку в с. Вишневе П`ятихатського району Дніпропетровської області. ОСОБА_1 працює в структурному підрозділі «Верхівцевська дистанція колії «РФ «Придніпровська залізниця», має стабільну заробітну плату, спиртні напої не вживає. Останній дуже любить свого сина, двічі привозив дитину до них додому на новорічні свята та на день його народження. Він дуже гарний батько, змінив свій образ життя та має намір забрати сина додому та його виховувати.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження/а.с.8/.

Відповідно до копії рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області №174/865/19 від 02 березня 2020 року малолітнього ОСОБА_2 відібрано у матері ОСОБА_3 , без позбавлення її батьківських прав, передано дитину органу опіки та піклування виконавчому комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, для вжиття заходів щодо подальшого його влаштування/а.с.23-26/.

Згідно з копією актового запису про смерть № 493 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.187/.

Відповідно до копії наказу директора ДСГП від 24 вересня 2019 року № 285-ОД-19, малолітнього ОСОБА_7 взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, на облік дітей, які залишились без батьківського піклування, тимчасово влаштовано дитину, яка залишилась без батьківського піклування в сім`ю ОСОБА_11 /а.с.16/.

Згідно з копією наказу директора ДСГП від 17 грудня 2019 року № 374-ОД-19, вказано внести зміни до наказу ДСГП від 24 вересня 2019 року №285_ОД-19, а саме у заголовку та тексті наказу прізвище дитини « ОСОБА_12 » у всіх відмінках замінити на « ОСОБА_13 » у відповідних відмінках/а.с.17/.

Відповідно до копії наказу директора ДСГП від 03 жовтня 2019 року № 296-ОД-19, припинено тимчасове влаштування дитини, яка залишилась без батьківського піклування, малолітнього ОСОБА_7 в сімю ОСОБА_11 та організовано роботу щодо тимчасово влаштування малолітньої дитини до сімї ОСОБА_4 /а.с.16/.

Згідно з копією рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області № 67/0/7-20 від 19 лютого 2019 року вирішено доцільним передати малолітнього ОСОБА_2 батьку дитини ОСОБА_1 /а.с.22/.

02 березня 2020 року ОСОБА_4 звернулася до департаменту соціально-гуманітарної допомоги Вільногірської міської ради Дніпропетровської області із заявою про припинення тимчасового влаштування малолітнього ОСОБА_2 до її сімї та прийняття мір щодо відібрання у її брата ОСОБА_14 дитини, у звязку з тим, що останній зловживає алкоголем, не здійснює належного батьківського піклування про дитину, неодноразово залишав дитину у ситуації небезпечній для його здоровя, а 01 березня 2020 року останній взагалі зник з дому у невідомому напрямку/а.с.27-28/.

Відповідно до копії наказу директора ДСГП від 02 березня 2020 року № 55-ОД-20, припинено тимчасове влаштування дитини, яка залишилась без батьківського піклування, малолітнього ОСОБА_2 в сімю ОСОБА_4 /а.с.18/.

Згідно з копією рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області № 102/0/7-20 від 18 березня 2020 року визнано недоцільним передачу дитини ОСОБА_2 батьку дитини ОСОБА_1 , та влаштовано дитину до комунального закладу «Камянський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради»/а.с.22/.

03 серпня 2020 року ОСОБА_5 звернулася до департаменту соціально-гуманітарної допомоги Вільногірської міської ради Дніпропетровської області із заявою в якій зазначила, що вона є тіткою малолітнього ОСОБА_2 та прохала тимчасово влаштувати дитину в її сім`ю/а.с.36/.

Відповідно до копії наказу директора ДСГП від 05 серпня 2020 року № 199-ОД-20, припинено тимчасове влаштування дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, залишилась без батьківського піклування, малолітнього ОСОБА_2 до комунального закладу «Камянський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради», тимчасово влаштовано дитину до сім`ї ОСОБА_5 /а.с.19/.

ОСОБА_14 неодноразово (03.04.2020 року, 15.05.2020 року, 07.09.2020 року) письмово попереджений спеціалістами служби у справах дітей управління соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді департаменту соціально-гуманітарної допомоги Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків, що підтверджується копіями попереджень/а.с.48,49,50/.

Згідно з копією рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області № 293/0/7-20 від 16 вересня 2020 року визнано доцільним позбавлення ОСОБА_14 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2 /а.с.52/.

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Вишнівської селищної ради П`ятихатського району від 03.12.2020 року №513 ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_1 та проживає з ОСОБА_8 , яка також зареєстрована за вказаною адресою та ведуть спільне господарство, фактичне місце проживання останніх АДРЕСА_2 /а.с.131/.

Згідно довідки, виданої структурним підрозділом «Верхівцевська дистанція колії» регіонального управління «Придніпровська залізниця» № 197 від 30.11.2020 року ОСОБА_1 з 25 вересня 2020 року працює в даному підприємстві монтером колії 3 розряду 1-го околодку першої дільниці по тепершній час/а.с.132/.

Відповідно до довідки про доходи № 86 від 03 грудня 2020 року, виданої структурним підрозділом «Верхівцевська дистанція колії» регіонального управління «Придніпровська залізниця», загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з червня 2020 року по листопад 2020 року становить 16166,17 грн./а.с.133/.

Згідно характеристики, виданої структурним підрозділом «Верхівцевська дистанція колії» регіонального управління «Придніпровська залізниця» від 30 листопада 2020 року ОСОБА_1 працює в даному структурному підрозділі з 25 вересня 2020 року по теперішній час на посаді монтера 1-го околодку першої дільниці, за час роботи зарекомендував себе дисциплінованим, ініціативним, відповідальним працівником, зразково виконує свої трудові обов`язки, у колективі користується повагою та авторитетом, має заохочення за сумлінну працю/а.с.134/.

З довідки-характеристи виданої виконавчим комітетом Вишнівської селищної ради слідує, що громадянин ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 . Письмових скарг і заяв на порушення громадського порядку ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вишнівської селищної ради П`ятихатського району не надходило, на адміністративній комісії не розглядався /а.с.135/.

Згідно з актом обстеження умов проживання будинку по АДРЕСА_2 , в якому проживають ОСОБА_8 та ОСОБА_1 будинок складається із 3 кімнат, в будинку електроопалення, централізоване водопостачання, каналізація, холодильник, телевізор, меблі в повному обсязі та хорошому стані. Умови для проживання ОСОБА_2 хороші, є місце для спання, навчання, виховання та догляду. Стосунки в сім`ї доброзичливі, члени сім`ї ставляться позитивно для прийняття на виховання ОСОБА_2 /а.с.129/.

Згідно повідомлення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області №01-28/14/2021 від 07 травня 2021 року адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_14 до адміністративної відповідальності за ч. 1 с. 184 КУпАП з Вільногірського відділення Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області в період з 31 березня 2020 року по 07 травня 2021 року до суду не надходив та судом не розглядався/а.с.217/.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав батька щодо неповнолітньої дитини є крайнім заходом впливу.

При цьому, суд бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц.

За таких обставин, беручи до уваги вищевикладене та оціюючи досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітніх дітей, позивачем не надано. Умисної протиправної поведінки батька по відношенню до своєї дитини не встановлено.

Рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області щодо доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини не є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Суд критично оцінює вказаний висновок, оскільки такий є недостатньо обґрунтованим, не містить належних доказів на підтвердження свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо його малолітнього сина. Зі змісту висновку органу опіки та піклування не слідує, в чому саме полягає захист інтересів малолітньої дитини позбавленням батьківських прав батька.

Позбавлення батьківських прав допускається лише коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків, проте як встановлено в судовому засіданні відповідач працює, має стабільну заробітну плату, постійне місце проживання, прагне забрати дитину та належним чином виконувати свої батьківські обов`язку, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина.

Що стосується стягнення аліментів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, то суд вважає за потрібне відмовити і у частині стягнення аліментів.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», останній підлягає компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 1-12, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову органу опіки та піклування виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ю.В. Фирса