Справа № 930/1534/20
Провадження № 22-ц/801/401/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 рокуСправа № 930/1534/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №930/1534/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 01 грудня 2020 року, яке ухвалене суддею Науменко С.М. в Немирівському районному суді Вінницької області, повний текст складено 02 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в :

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я, мотивуючи позовні вимоги тим, що згідно обвинувального акту від 08 квітня 2019 року у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000122 від 09 березня 2017 року досудовим розслідуванням встановлено, що 09 березня 2017 року близько 11:00 год ОСОБА_2 , знаходився біля свого домогосподарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та почув суперечку між своєю тещею ОСОБА_3 та сусідкою ОСОБА_1 .

У подальшому, ОСОБА_2 вирішив з`ясувати причину конфлікту та направився до місця конфлікту де побачив, що сусідка ОСОБА_1 перекидає сміття та каміння на територію його домогосподарства. З метою припинення дій ОСОБА_1 , яка перекидала сміття через паркан, ОСОБА_2 зробив останній зауваження, яке ОСОБА_1 проігнорувала.

Після чого, ОСОБА_2 вчинив сварку з ОСОБА_1 під час якої маючи намір на нанесення тілесних ушкоджень перестрибнув через паркан на територію домогосподарства останньої, що за адресою: АДРЕСА_1 , де умисно наніс ОСОБА_1 один удар кулаком правої руки в область лівого ока та близько семи ударів обома руками в область голови.

Отримавши тілесні ушкодження ОСОБА_1 почала тікати від ОСОБА_2 , проте останній, продовжуючи свої протиправні дії спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень, наздогнавши ОСОБА_1 умисно штовхнув обома руками в спину, в наслідок чого ОСОБА_1 впала на землю, де ОСОБА_2 наніс останній близько десяти ударів ногами в область ребер з ліва та близько десяти ударів кулаками обох рук в область грудної клітки, чотирьох ударів ногами в область коліна лівої ноги, один удар в область плечової кістки та два удари в область поперекової ділянки зліва. Одразу після чого покинув домоволодіння ОСОБА_1 .

Своїми протиправними діями ОСОБА_2 спричинив потерпілій ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді синців верхніх повік обох очей в лобно-скроневій ділянці голови зліва, в області лівої молочної залози, в області лівого плеча, лівого передпліччя, правого передпліччя, лівої гомілки, лівого коліна, в поперековій ділянці зліва, в проекції лівого кульшового суглобу, забою м`яких тканин, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я та забою грудної клітки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно висновку судово-медичної експертизи № 59 від 05.04.2017.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 06 травня 2020 року (справа № 140/938/19) звільнено обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000122 від 09 березня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення залишено без розгляду.

У зв`язку із ушкодженням здоров`я, заподіяного вчиненням відповідачем ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, її була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість активного громадського життя та інших негативних явищ. Завдану моральну шкоду вона оцінює в 20000 грн.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 01 грудня 2020 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з оплатою витрат на професійну правничу допомогу в розмір 4000 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, необґрунтованим, необ`єктивним, а також таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв до уваги лише докази позивача, які на його думку належними доказами не були доведені. Крім того, вважає, що є недоведеною його вина у нанесенні позивачу ОСОБА_1 тілесних ушкоджень.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 січня 2021 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 перенесла фізичний біль, тривалий час змушена була лікуватися, була принижена її честь та гідність, в зв`язку з чим вона перенесла моральні страждання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є потерпілою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 06 травня 2020 року (справа № 140/938/19) звільнено обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000122 від 09 березня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України закрито, тобто з нереабілітуючих підстав. Дана ухвала набрала законної сили (а.с.12 13).

Згідно обвинувального акту від 08 квітня 2019 року у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000122 від 09 березня 2017 року досудовим розслідуванням встановлено, що 09 березня 2017 року близько 11:00 год ОСОБА_2 , знаходився біля свого домогосподарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та почув суперечку між своєю тещею ОСОБА_3 та сусідкою ОСОБА_1 .

У подальшому, ОСОБА_2 вирішив з`ясувати причину конфлікту та направився до місця конфлікту де побачив, що сусідка ОСОБА_1 перекидає сміття та каміння на територію його домогосподарства. З метою припинення дій ОСОБА_1 , яка перекидала сміття через паркан, ОСОБА_2 зробив останній зауваження, яке ОСОБА_1 проігнорувала.

Після чого, ОСОБА_2 вчинив сварку з ОСОБА_1 під час якої маючи намір на нанесення тілесних ушкоджень перестрибнув через паркан на територію домогосподарства останньої, що за адресою: АДРЕСА_1 , де умисно наніс ОСОБА_1 один удар кулаком правої руки в область лівого ока та близько семи ударів обома руками в область голови.

Отримавши тілесні ушкодження ОСОБА_1 почала тікати від ОСОБА_2 , проте останній, продовжуючи свої протиправні дії спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень, наздогнавши ОСОБА_1 умисно штовхнув обома руками в спину, в наслідок чого ОСОБА_1 впала на землю, де ОСОБА_2 наніс останній близько десяти ударів ногами в область ребер з ліва та близько десяти ударів кулаками обох рук в область грудної клітки, чотирьох ударів ногами в область коліна лівої ноги, один удар в область плечової кістки та два удари в область поперекової ділянки зліва. Одразу після чого покинув домоволодіння ОСОБА_1 .

Своїми протиправними діями ОСОБА_2 спричинив потерпілій ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді синців верхніх повік обох очей в лобно-скроневій ділянці голови зліва, в області лівої молочної залози, в області лівого плеча, лівого передпліччя, правого передпліччя, лівої гомілки, лівого коліна, в поперековій ділянці зліва, в проекції лівого кульшового суглобу, забою м`яких тканин, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я та забою грудної клітки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно висновку судово-медичної експертизи № 59 від 05.04.2017.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до роз`яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Наявність такого роду травми сама по собі свідчить про наявність як фізичних, так і душевних страждань. Останні зокрема полягають у порушенні звичайного ритму життя позивача.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначено положеннями ч.1 ст.1167 ЦК України, за змістом яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч.2 цієї статті.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначених ст.3 ЦК України.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Отже, з урахуванням вищезазначених тілесних ушкоджень, отриманих позивачем внаслідок протиправних дій відповідача та віднесених до категорії таких, що спричинили розлад здоров`я, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заподіяна моральна шкода є очевидною, з чим погоджується й апеляційний суд.

У справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначені такого розміру апеляційний суд враховує, що розмір відшкодування, який визначений судом першої інстанції, відповідає ступеню моральних страждань позивача, а тому з урахуванням характеру діяння, яким їй було спричинено фізичну біль і страждання, та які вона зазнала у зв`язку з спричиненими тілесними ушкодженнями; характеру та обсягу фізичних та моральних страждань від перенесеного нею болю внаслідок тілесних ушкоджень та впродовж лікування; характеру немайнових втрат, їх тривалість і можливість відновлення - душевні та психічні страждання через тяжкість вимушених змін у житті та виробничих стосунках, погіршення якості життя, неможливість в період лікування жити звичним життям; необхідність відвідування лікарів і приймання ліків, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно визначив розмірі моральної шкоди в розмірі 20 000 грн, а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Керуючись ч. 6 ст. 82 ЦПК України, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності факту вчинення ОСОБА_2 протиправних дій, якими була заподіяна моральна шкода позивачу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , що його вина у нанесенні позивачу ОСОБА_1 тілесних ушкоджень є недоведеною, не заслуговує на увагу.

Всупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України відповідач доказів своєї невинуватості у нанесенні тілесних ушкоджень позивачу суду першої та апеляційної інстанції не надав.

Відповідно до приписів ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

Статтею 49 КК України передбачено такий вид звільнення від кримінальної відповідальності, як у зв`язку із закінченням строків давності.

З матеріалів справи вбачається, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито на підставі ст. 49 КК України, що є нереабілітуючою підставою. ОСОБА_2 не заперечував проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. З огляду на наведене, викладені в ухвалі Немирівського районного суду Вінницької області від 06 травня 2020 року фактичні обставини спричинення шкоди ОСОБА_1 та вина ОСОБА_2 в її спричиненні відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність вини відповідача у нанесенні шкоди позивачу.

При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині, отже рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 01 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 27 січня 2021 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Стадник І.М.