Справа № 185/4967/20
Провадження № 2/185/343/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Павлограді Дніпропетровської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» звернулося до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у подальшому уточнивши свої позовні вимоги, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № R8B від 11 грудня 2013 року у розмірі 90 242,82 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 11.12.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № R8B, згідно якого остання отримала кредит в сумі 84 150,00 грн. зі строком повернення кредитних коштів до 11.12.2018 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 15,99 % річних. В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, позичальником було надано в приватне обтяження транспортний засіб - автомобіль марки Богдан, модель 211140, тип легковий універсал, рік випуску 2013, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 08 липня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 080715нв, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором № R8B від 11 грудня 2013 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». 29 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу № 29/01/19-1, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором № R8B від 11 грудня 2013 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс». У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 90 242,82 грн., яка складається з наступного: 36 808,86 грн. загальна заборгованість за кредитом за період з 11.07.2017 року по 11.12.2018 року; 6 371,00 грн. 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 11.10.2014 року по 07.07.2020 року; 47 062,96 грн. втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту за період з 11.10.2014 року по 07.07.2020 року, яку просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Не погодившись з позовом, у порядку ст. 178 ЦПК України, представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Ракушинець А.А. було подано відзив на позовну заяву та письмові пояснення, до змісту яких представник відповідача зазначив, що позов подано з порушенням строків позовної давності, тому просить суд при вирішенні справи застосувати строк позовної давності та стягнути заборгованість за кредитним договором № R8B від 11 грудня 2013 року у розмірі, що не перевищує 38 846,40 грн.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, відповідно до змісту якої просить суд розглянути справу за його відсутності, застосувати наслідки спливу строку позовної давності, стягнути заборгованість за кредитним договором № R8B від 11 грудня 2013 року у розмірі 38 846,40 грн., в решті позовних вимог відмовити.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Судом встановлено, що 11 грудня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № R8B, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 84 150 грн. 00 коп. зі строком повернення кредитних коштів (строк кредитування) до 11.12.2018 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 15,99% річних з урахуванням можливості автоматичного її збільшення або зменшення згідно з відповідними підпунктами п. 3.3 цього договору.

Згідно з п. 9.10 кредитного договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно з цим договором у повному обсязі. Тобто, сторони погодили суму і валюту кредиту, строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання та строк дії договору.

Відповідно до меморіального ордеру № 9475 від 11.12.2013 року ОСОБА_1 отримала від ПАТ «ВТБ Банк» грошові кошти у розмірі 84 150,00 грн. призначення платежу: надання кредиту, згідно з кредитним договором R8B.

Згідно з п.п. 3.4-3.6 кредитного договору позичальник ОСОБА_1 зобов`язалася щомісячно, відповідно до графіку повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг, виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 11 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (до 11.12.2018 року) на транзитний рахунок № НОМЕР_3 у відділенні «Модерн» ПАТ «ВТБ Банк».

Відповідно до п. 5.3.1 кредитного договору, позичальник зобов`язався сплатити комісійну винагороду, повернути банку отриманий кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом (та щомісячну комісійну винагороду) у повному обсязі, виконувати інші зобов`язання в порядку та в строки, встановлені кредитним договором.

Виконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором забезпечується заставою транспортного засобу автомобіль марки Богдан, модель 211140, тип легковий універсал, рік випуску 2013, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить заставодавцю ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого Центр ДАІ 1401 10.12.2013 року (п.3.8 кредитного договору).

При укладенні кредитного договору відповідач ОСОБА_1 була ознайомлена з графіком повернення кредиту і сплати процентів та розрахунком вартості супутніх послуг, про що свідчить її підпис на вказаному документі.

08.07.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №080715нв, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором № R8B від 11.12.2013 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

29 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу № 29/01/19-1, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором № R8B від 11.12.2013 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) .

У відповідності до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач набув прав позикодавця за кредитним договором № R8B від 11.12.2013 року, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс»надано розрахунок заборгованості, яка склалась у позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № R8B від 11.12.2013 року. Згідно вказаного розрахунку заборгованість становить 90 242,82 грн., яка складається з наступного: 36 808,86 грн. загальна заборгованість за кредитом за період з 11.07.2017 року по 11.12.2018 року; 6 371,00 грн. 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 11.10.2014 року по 07.07.2020 року; 47 062,96 грн. втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту за період з 11.10.2014 року по 07.07.2020 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (пункт 9.10. кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 11 грудня 2018 року (пункт 3.2. кредитного договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 11 числа кожного місяця для основної заборгованості, процентів за користування кредитом.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу.

Оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання черговими платежами впродовж строку кредитування, то перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Таким чином, за наведених умов, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та відповідають висновкам Верховного Суду України, зокрема, викладеним у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу, строк позовної давності до частини щомісячних платежів, які повинні бути сплачені з 11.08.2017 року не пропущено, оскільки кредитор звернувся з позовною заявою 22.07.2020 року (17.07.2020 року згідно штампу на поштовому конверті), що відповідає висновку, який викладено в ч. 1.4 п.п. 56-64 постанови Верховного Суду № Справа № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року.

Отже, боржник згідно умов кредитного договору за щомісячними платежами, які повинні були бути сплачені з 11.08.2017 року по 11.12.2018 року (кінцевий строк повернення кредиту) згідно графіку повинен був сплатити: 30 914,82 грн. основана сума кредиту; 3 848,04 грн. проценти за користування кредитом.

Оскільки, строк позовної давності до щомісячних платежів, починаючи з 11.08.2017 року не було пропущено, заборгованість у розмірі 24 762,86 грн. (30 914,82 грн. + 3 848,04 грн.) є доведеною та такою, що підлягає стягненню.

Щодо застосування положень ст.625 ЦК України слід зазначити наступне.

За змістом положень ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Положеннями ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання частини другої цієї статті, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Своїм рішенням у справі від 10 квітня 2018 року № 910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими коштами».

Перший термін означає одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, друге значення прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Велика Палата дійшла висновку, що наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення грошового зобов`язання (як договірного, так і позадоговірного), є нарахування відсотків річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати сплату процентів, розмір яких визначений договором або законом (зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України у правовідносинах, що виникають з договору).

Враховуючи наведене, важливим у застосуванні вказаних вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто наступає прострочення виконання грошового зобов`язання. До цього моменту можливим є нарахування процентів у якості плати, зокрема, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, яким їй було надано кредит строком до 11.12.2018 року.

Враховуючи наведене, три проценти річних та інфляційні втрати розраховуються, виходячи із кредитної заборгованості у розмірі 34 762,86 грн. за період з 12.12.2018 року (тобто з наступного дня після спливу визначеного договором строку кредитування) по 07.07.2020 року (в межах заявлених вимог).

За вказаний період три проценти річних на суму заборгованості 34 762,86 грн. становлять 1 651,24 грн. з розрахунку: 34 762,86 грн. х 3% х 19 міс. (12 місяців 2019 року та 7 місяців 2020 року) = 1 651,24 грн.

Інфляційні втрати за період з 12.12.2018 року по 07.07.2020 року складають 2 432,30 грн. з розрахунку: 34 763,00 х 1.06996793 (індекс інфляції) 34 763,00 = 2 432,30 грн.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованість за кредитним договором № R8B від 11 грудня 2013 рокуу розмірі 38 846,40 грн., яка складається з наступного: 34 762,86 грн. загальна заборгованість за кредитом; 1 651,24 грн. 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 12.12.2018 року по 07.07.2020 року; 2 432,30 грн. втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту за період з 12.12.2018 року по 07.07.2020 року.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» () заборгованість за кредитним договором № R8B від 11 грудня 2013 рокуу розмірі 38 846 (тридцять вісім тисяч вісімсот сорок шість) грн. 40 коп., яка складається з наступного:

-34 762 (тридцять чотири тисячі сімсот шістдесят дві) грн. 86 коп. загальна заборгованість за кредитом;

-1 651 (одна тисяча шістсот п`ятдесят одна) грн. 24 коп. 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 12.12.2018 року по 07.07.2020 року;

-2 432 (дві тисячі чотириста тридцять дві) грн. 30 коп. втрати від інфляції за несвоєчасне погашення кредиту за період з 12.12.2018 року по 07.07.2020 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» () понесені судові витрати по справі, а саме: суму сплаченого судового збору у розмірі 872 (вісімсот сімдесят дві) грн. 55 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс», місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 77, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 41677971.

Відповідач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Суддя В.М. Бондаренко