Справа № 236/3894/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Шаньшиної М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Грицай Н.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Лиманської державної нотаріальної контори про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

17.11.2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Лиманської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім`єю(а.с.1-3).

Ухвалою судді від 24.11.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 29-30).

Ухвалою суду від 08.12.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду(а.с.52-53).

23.12.2020 року представник позивача, адвокат Керанчук В.Б. подав до суду уточнену позовну заяву в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Лиманської державної нотаріальної контори про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та прийняття спадщини(а.с.63-65).

Свої вимоги представник позивач обґрунтовує наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 . Позивач мешкав разом з померлою матір`ю і батьком, відповідачем по справі ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , однією сім`єю, з 2015 року зареєстрував своє місце мешкання за цією адресою при отриманні паспорта по 28.09.2016 року, оскільки змінив місце реєстрації у гуртожитку у зв`язку з навчанням у Сумському державному університеті за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача зазначає, що не зважаючи на зміну реєстрації свого місця мешкання, позивач фактично продовжувати жити однією сім`єю з матір`ю і батьком по час смерті матері, на теперішній час він мешкає з батьком. Вважає, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем однією сім`єю, оскільки сама по собі відсутність реєстрації згідно зі ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що позивач, як спадкоємець першої черги, не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Не зважаючи на час навчання, позивач не перестав бути членом сім`ї своєї матері та батька, оскільки постійно приїжджав на вихідні, канікули та жив разом з батьками. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та прийняття спадщини необхідно позивачу для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

25.01.2021 в судовому засіданні представник позивача, адвокат Керанчук В.Б.(а.с.20-22), підтримав вимоги заявлені в уточненій позовній заяві, просив суд задовольнити їх повністю.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засіданні не з`явився, відзиву, клопотання по справі до суду не надав.

Державний нотаріус Лиманської державної нотаріальної конториАлексєєва В.Є., належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засіданні не з`явилася, подала заяву з проханням розглядати справу без її участі(а.с. 72).

Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.

Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Колодязі, Лиманського району, Донецької області, померла мати позивача ОСОБА_4 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 16.06.2020 року, актовий запис № 556(а.с.13,15).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями статей 1261, 1268 ч.3 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України, після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , який прийняв спадщину на теперішній час є відповідач ОСОБА_3 , чоловік спадкодавця, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Лиманського міського нотаріального округ Трубнікова А.О. від 07.12.2020 року(а.с.50).

Згідно постанови державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.06.2020 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивачем на підставі ст. 1270 ЦК України пропущений строк звернення з відповідною заявою про прийняття спадщини, та не підтверджений факт реєстрації за однією адресою на час смерті спадкодавця(а.с.19).

Тобто на сьогоднішній день позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку - шляхом отримання нотаріального свідоцтва про право на спадщину за законом - оформити свої права на вказане майно.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України, серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 09.09.2015 року по 28.09.2016 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 28.09.2016 року по 22.05.2018 року за адресою: АДРЕСА_2 , з 04.10.2018 року по 13.09.2019 року: АДРЕСА_3 , з 13.09.2019 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.9-12).

Позивач з 01.09.2016 року є студентом Сумського державного університету, денної форми навчання, за спеціальністю «медицина»(а.с.14).

Відповідно до копії довідок № 174, 258 від 20.06.2020 року, 06.11.2020 року, виданих старостою Тернівського старостинського округу, ОСОБА_2 був зареєстрований і постійно проживав разом з батьками по АДРЕСА_1 , з 09.09.2015 року по 28.09.2016 року. Знявся з реєстраційного обліку і вибув на навчання в м. Суми (а.с.16). Згідно з записом по господарської книги с. Колодязі, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Зазначені обставини визнаються учасниками справи і підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами, внаслідок чого у суду не виникає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, а тому на підставі ч.1 ст.82 ЦПК суд вважає їх доведеними.

Крім того, в судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтвердили, що позивач дійсно мешкав в с. Колодязі разом з батьками до вступу до навчального закладу у м. Суми. Після цього він регулярно відвідував батьків на вихідних та святах, приїжджав на канікули.

Надаючи оцінку доводам учасників справи та обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України визначені наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2019 року у подібній справі № 303/1816/17 зауважив, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Відповідно до частин першої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Крім того, ст.3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон) визначено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

На підставі ч.1 ст.6 Закону, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Згідно положень статті 7 Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється також на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем (Постанова Верховного Суду від 10 січня 2019 у справі № 484/747/17), однак в даному випадку суд приймає до уваги те, що позивач не просто знявся з реєстрації 28.09.2016 року, але й дійсно вибув до м. Суми для навчання на денній формі навчання у Сумському державному університеті. Місце мешкання спадкодавця ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 відвідував періодично у вихідні та святкові дні, в період канікул. Вказані обставини підтверджуються як поясненнями представника позивача, показаннями свідків, так і письмовими доказами (копією залікової книжки позивача, довідкою виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області).

Позивачем та його представником не надано доказів на підтвердження факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем на нас відкриття спадщини, а надані докази тільки спростовують цей факт.

Позивач у своєму позові наголошує на тому, що незважаючи на навчання у іншому місті він не перестав бути членом сім`ї своїх матері та батька, посилаючись на ст. 3 СК України, відповідно до якої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки ; дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Проте суд не вважає ці доводи такими, що підтверджують факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем, а лише підтверджують факт родинних відносин позивача зі спадкодавцем, що не є підставою вважати його таким, що прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи відсутність будь-яких доказів, які б підтверджували факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем на нас відкриття спадщини, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судові витрати зі сплати судового збору вважає за необхідне покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа державний нотаріус Лиманської державної нотаріальної контори про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та прийняття спадщини відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає за конної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення складено 26.01.2021 року.

Головуюча суддя