Постанова

Іменем України

02 червня 2021 року

м. Київ

справа № 381/4598/16-ц

провадження № 61-14053св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду

від 08 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Борисової О. В.,

Ратнікової В. М., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 19 жовтня 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 22 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 19 жовтня 2031 року.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, станом на 30 вересня 2016 року, утворилася заборгованість у розмірі

17 794,34 доларів США, з яких: 14 673,63 доларів США - тіло кредиту;

3 120,71 доларів США - проценти, яку банк просив стягнути з ОСОБА_1 .

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Правекс-Банк», в якому просив визнати недійсними: кредитний договір, укладений 19 жовтня 2006 року між ним та ПАТ КБ «Правекс-Банк»; договір іпотеки від 19 жовтня 2006 року, укладений між ним та

ПАТ КБ «Правекс-Банк»; договір поруки від 19 жовтня 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Правекс-Банк»; скасувати заборону відчуження нерухомого майна.

Позов мотивовано тим, що при підписанні кредитного договору йому не в повному обсязі була надана необхідна, доступна, достовірна та своєчасна інформація, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредиту. Умови договору не містять відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, а графік повернення кредиту та сплати процентів по договору кредиту, який є невід`ємною частиною, не було укладено взагалі. Вважає, що договір споживчого кредиту, є таким, що не відповідає чинному законодавству, є несправедливим та повинен бути визнаним недійсним. Крім того, договір поруки та договір іпотеки жилого приміщення також мають бути визнані недійсними, оскільки є похідними від основного договору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2017 року у складі судді Соловей Г. В. у задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсними кредитний договір та договір іпотеки від 19 жовтня

2016 року, укладені між сторонами. Скасовано заборону відчуження нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , накладену державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори Савчук Т. П. та зареєстровану в реєстрі за № 1-2417.

В іншій частині позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, місцевий суд виходив із недоведеності позивачем своїх вимог, посилаючись на те, що розрахунок заборгованості наданий банком є неналежним доказом, оскільки сума заборгованості, яка зазначена в позовній заяві відрізняється від суми заборгованості, яка зазначена в розрахунку та міститься у виписці з особового рахунку.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, суд першої інстанції виходив із того, що банком перед укладенням кредитного договору, в порушення пункту 2 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 не було надано в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, оскільки в розділі «Відповідальність сторін» міститься відповідальність тільки щодо позичальника, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову в частині визнання недійсним договору поруки, то суд першої інстанції виходив із передчасності заявлених позовних вимог, оскільки зазначений договір поруки, укладений між банком та ОСОБА_2 , а з клопотанням про залучення останньої до участі в справі, сторони не зверталися.

Короткий зміст судових рішень апеляційної і касаційної інстанцій

Постановою Апеляційного суду Київської області від 22 березня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено частково. Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення первісного позову ПАТ КБ «Правекс-Банк».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 794,34 доларів США, що еквівалентно 467 653,05 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду в частині задоволення позову банку мотивована тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка відповідно до статей 526, 626, 1048, 1054 ЦК України підлягає стягненню у визначеному позивачем розмірі, який є обґрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що при укладенні оспорюваного кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, встановлених діючим законодавством, позичальника було ознайомлено зі всіма умовами договору, в тому числі і детальним розписом загальної вартості кредиту, що підтверджується підписом ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Київської області від 22 березня 2018 року в частині вирішення позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині постанову Апеляційного суду Київської області від 22 березня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду касаційної інстанції в частині вирішення первісних позовних вимог мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не перевірив доводів апеляційної скарги стосовно зміни строку виконання основного зобов`язання шляхом пред`явлення банком 03 березня 2016 року вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, достовірно не з`ясував розміру заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у визначеному судом розмірі.

Постановою Київського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено частково. Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2017 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ухвалено нове в цій частині, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 992,20 доларів США, з яких: 14 673,63 доларів США - тіло кредиту; 2 318,57 доларів США - проценти. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що 03 березня

2016 року позивач надіслав позичальнику вимогу щодо дострокового повернення кредиту не пізніше 45 днів з дати її відправлення, що свідчить про зміну строку дії кредитного договору з 19 жовтня 2031 року на 18 квітня

2016 року, а тому проценти підлягають стягненню до закінчення строку дії договору, а не до 01 вересня 2016 року, як помилково вважав позивач.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог банку, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 539/1582/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі

№ 160/7887/18. Вказує, що банк не надав доказів видачі відповідачу кредиту, наданий банком розрахунок заборгованості є неналежним доказом, оскільки сума заборгованості, яка зазначена в позовній заяві, відрізняється від суми заборгованості, яка зазначена в розрахунку та міститься у виписці з особового рахунку. Крім того, банк не надав до суду першої інстанції доказів наявності у нього відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій, такі докази були надані на стадії апеляційного перегляду справи, без наведення виняткових випадків неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 26 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 жовтня 2006 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є

ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з яким останньому надано кредит у розмірі 22 000 доларів США для споживчих цілей на визначених зазначеним договором умовах, строком

до 19 жовтня 2031 року, плата за користування коштами становить 12% річних.

Пунктом 4. 4 кредитного договору передбачено, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у пункті 1.2 цього договору, припиняється достроково на 10-ий день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

03 березня 2016 року позивач надіслав позичальнику вимогу щодо дострокового повернення кредиту протягом 30 днів з дня відправлення цієї вимоги, але не пізніше 45 днів з дати її відправлення.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ПАТ КБ «Правекс-Банк», станом на 30 вересня 2016 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість у сумі 17 794,34 доларів США, яка складається з: 14 673,63 доларів США - тіло кредиту; 3 120,71 доларів США - проценти.

Позиція Верховного Суду

Оскільки постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року постанову Апеляційного суду Київської області від 22 березня 2018 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 залишено без змін, то оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції від 08 вересня 2020 року переглядається лише в частині вирішення первісного позову

ПАТ КБ «Правекс-Банк».

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Після спливу строку кредитування кредитор позбавлений права нараховувати відсотки й пеню, передбачені кредитним договором.

За правилом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику строком з 19 жовтня 2006 року до 19 жовтня 2031 року.

Пунктом 4. 4 кредитного договору передбачено, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у пункті 1.2 цього договору, припиняється достроково на 10-ий день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, що також відповідає вимогам статті 1050 ЦК України.

З аналізу змісту пункту 4. 4 кредитного договору слідує, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, так як у такому повідомленні банк не вимагає дострокового виконання зобов`язань.

Виходячи з наведеного, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, якщо сторони договору визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, то така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таке застосування умов договору відповідає висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16-ц (провадження № 61-14987св19), та усталеній практиці Верховного Суду, викладеній, зокрема у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 372/2649/16-ц (провадження № 61-14471св18),

від 24 червня 2020 року у справі № 381/4598/16-ц (провадження

№ 61-18275св18).

Відповідно до наданого банком розрахунку останній платіж за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 здійснив 08 січня 2015 року, тому відповідно до пункту 4.4 договору строк користування кредитними коштами вважається таким, що сплив на десятий день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, тобто 10 лютого 2015 року.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України).

Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження № 14 - 10цс18) та від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Звертаючись до суду з указаним позовом, ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» просило стягнути з відповідача, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитом та станом на 30 вересня 2016 року у розмірі

3 120,71 доларів США.

Стягуючи проценти за користування кредитом у розмірі 2 318,57 доларів США станом на 18 квітня 2016 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що строк дії кредитного договору був змінений зверненням 03 березня 2016 року банку до відповідача із відповідною вимогою (про повернення кредиту не пізніше, ніж через 45 днів з дня її відправлення), належним чином не звернувши уваги на зміст пункту 4. 4. кредитного договору, яким сторони визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, і така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін.

Отже, стягуючи проценти, суд апеляційної інстанції визначив їх розмір станом на 18 квітня 2016 року, не врахувавши, що строк дії кредитного договору сплив 10 лютого 2015 року.

Так, відповідно до наданого банком розрахунку, станом на 10 лютого

2015 року розмір заборгованості позичальника за процентами складав

151,79 доларів США (а. с. 4, 5 т. 1).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає доводи касаційної скарги щодо неправильного обрахування розміру заборгованості є обґрунтованими, тому з позичальника підлягає стягненню заборгованість у межах строку дії кредитного договору (з 01 жовтня 2006 року по 10 лютого 2015 року) у розмірі 14 825,42 доларів США, яка складається із: 14 673,63 доларів США - тіло кредиту; 151,79 доларів США - проценти.

Суд касаційної інстанції зауважує, що визначення розміру заборгованості у іноземній валюті чинним законодавством не забороняється і таке узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.

При цьому доводи касаційної скарги про недоведеність надання банком кредитних коштів є необґрунтованими, оскільки банк надав відповідні докази, зокрема виписку з особового рахунку клієнта банку, яка відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) має статус первинного документа (а. с. 97 т. 1), однак відповідач не довів повернення цих коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Крім того, з розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку клієнта банку вбачається, що ОСОБА_1 здійснював погашення кредитної заборгованості (а. с. 5, 6, 97-200, т. 1), що свідчить про визнання ним боргу за кредитним договором і обов`язків, які виникли з цього договору, презумпція правомірності якого не спростована.

Посилання в касаційній скарзі на неврахуванням судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 29 травня 2019 року у справі № 539/1582/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 160/7887/18, є помилковими, оскільки у справі, яка переглядається, та у справах, які розглядав Верховний Суд, правовідносини не є подібними та є різними встановлені судами фактичні обставини.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині стягнення з позичальника кредитної заборгованості із визначенням її складових.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Щодо судових витрат

Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені сторонами у цій справі підлягають перерозподілу.

Судові витрати банку з судового збору складали за подання: позовної

заяви - 6 825,18 грн; апеляційної скарги - 7 507,70 грн. Всього банком були понесені витрати з судового збору у розмірі 17 148,88 грн (а. с. 1, 274 т. 1).

Розмір заявлених вимог - 17 794,34 доларів США (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 14 825,42 доларів США (83,31 %).

Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі

14 286,73 грн (17 148,88 грн х 83,31%).

Разом з тим, за подання касаційних скарг ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 19 760,90 грн (а. с. 79, т. 2).

З огляду на зміну розміру стягнутої заборгованості за кредитним договором, з банку на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі

3 298, 09 грн (19 760,90 грн х 16,69 %).

Частиною десятою статті 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10 988,64 грн (14 286,73 грн -

3 298, 09 грн).

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року змінити.

Суму заборгованості за кредитним договором від 19 жовтня 2006 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк», змінити, визначивши її у розмірі 14 825,42 доларів США, яка складається із:

14 673,63 доларів США - тіло кредиту; 151,79 доларів США - проценти.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» 10 988,64 грн судових витрат зі сплати судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович