Номер провадження: 22-ц/813/4800/21
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Комунального підприємства Новоселівська сільська ради «Регіональне бюро державної реєстрації», третя особа: Одеський національний університет імені І.І. Мечникова про скасування запису про право власності на об`єкт житлової нерухомості, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року, заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 , Комунального підприємства Новоселівська сільська ради «Регіональне бюро державної реєстрації», третя особа: Одеський національний університет імені І.І. Мечникова, в якому просив суд скасувати запис про право власності: 18366801 щодо реєстрації за ОСОБА_1 право власності на об`єкт житлової нерухомості квартири АДРЕСА_1 , загальної площі 242 кв.м., житлової площі 94,9 кв.м. та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2018 року позов Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 (м. Одеса, вул. Черняховського,6) в інтересах держави в особі: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Черняховського, 6) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), Комунального підприємства Новоселівська сільська ради «Регіональне бюро державної реєстрації» (Березівський район, село Новоселівка, вул. Нова, 4), третя особа: Одеський національний університет імені І.І. Мечникова (м. Одеса, вул. Дворянська, 2) про скасування запису про право власності на об`єкт житлової нерухомості - задоволено.

Скасовано запис про право власності: 18366801 щодо реєстрації за ОСОБА_1 право власності на об`єкт житлової нерухомості квартири АДРЕСА_1 , загальної площі 242 кв.м., житлової площі 94,9 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір у розмірі 1600 гривень на рахунок прокуратури Одеської області за наступними реквізитами: отримувач коштів - прокуратура Одеської області (адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3); код отримувача (код за ЄДРПОУ): 03528552; рахунок отримувача: 0564; банк отримувача: ДКСУ у м. Києві; код банку отримувача: 820172; код класифікації доходів бюджету 22030101.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2018 року та залишити позов без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу, заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №3, посилаючись на її необґрунтованість, просить суд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2018 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання, призначене на 27.05.2021 року, з`явився прокурор Ейсмонт С.О. та представник Одеського національного університету імені І.І. Мечникова - Васильєва Н.І.

Інші сторони по справі не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши учасників , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2004 року на праві власності, належить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору, квартира складається з однієї кімнати, загальною площею 39,0 кв.м., у тому числі житловою 25 кв.м. У подальшому ОСОБА_1 виконала роботи з реконструкції вищевказаної квартири, з надбудовою двох поверхів без оформлення належних документів.

25.12.2016 року комунальним підприємством Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстрації» до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 внесені зміни загальної площі на 242 кв.м., житлової 94,9 кв.м., замість 39,0 кв.м. та 25,0 кв.м. відповідно.

Зміни реєстрації права власності вносились на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 91 від 15.12.2015 року.

Відповідно до вказаної Декларації, реконструкція квартири АДРЕСА_1 , проводилась без зміни геометричних розмірів та цільового призначення. Але відповідно до Акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 24.11.2016, складеного Управлінням ДАБК Одеської міської ради, з боку ОСОБА_1 встановленні порушення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». А саме, під час перевірки, встановлено, що в п. 11 Декларації щодо інформації про дозвільні документи вказаний дозвіл на виконання будівельних робіт, виданий Інспекцією ДАБК м. Одеси № 228/07 від 09.11.2007. Натомість, згідно листа Управління архітектури та містобудування ОМР № 01-11/5852 від 23.11.2016, дозвіл № 228/07 від 09.11.2007 виданий на виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_2 не значиться, тому що за вказаним дозволом значиться знесення будівель за адресою: АДРЕСА_3 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 242 кв.м. замість 39,0 кв.м. за ОСОБА_1 проведена з порушенням норм діючого законодавства та має бути скасована.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Стаття 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначає умови, які надають право на виконання будівельних робіт. Відповідно до ст.ст. 35-37 вказаного Закону під належним дозволом слід розуміти передбачений дозвільний документ, що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об`єкта і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (п.5ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Стаття 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачає, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється. Аналогічна норма міститься в п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 2, ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом);

- відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

- відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8 1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

За частиною тринадцятою статті 15 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 22 червня 2011 року № 703 затвердив Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком (пункти 7, 10 Порядку).

Під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями та приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Отже, право або інтерес позивача може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права (частина друга статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

На підставі вивчених матеріалів справи, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 були внесені недостовірні дані в Декларацію від 15.12.2015 року, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, Управлінням ДАБК Одеської міської ради 24 листопада 2016 року прийнято Наказ № 01-13/6ОДАБК про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності № ОД 91 від 15.12.2015 з реконструкції квартири АДРЕСА_1 . Вказаний наказ є чинним.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що не погоджується з рішення суду першої інстанції та зазначає, що у прокурора відсутні представницькі повноваження на представництво інтересів держави в суді по даній справі, оскільки при зверненні до суду з позовом прокурор не обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в суді та не зазначив, які саме законні інтереси держави були порушені у вказаній справі або є загрози в їх порушенні.

На вказані посилання апелянта, апеляційний суд вважає за необхідне захначити наступне.

Так, відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, відповідно до якого сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Саме до вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 25 серпня 2020 року по справі № 760/21223/17, провадження № 61-35929св18. Позиція щодо наявності у прокурора підстав представництва інтересів держави в суді у випадку бездіяльності уповноважених на здійснення функцій держави органів закріплена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16.

Таким чином, оскільки прокурор виходив з того, що за наявними у нього даними порушені права та інтереси держави в особіУправління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, то він мав право на звернення до суду з відповідним позовом.

Апеляційний суд критично оцінює доводи ОСОБА_1 що даний спір необхідно розглядати в адміністративному порядку, що вказана справа не підлягає розгляду в суді загальної юрисдикції.

На вказані посилання апелянта, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Оскільки спір у даній справі стосується скасування запису про право власності на об`єкт житлової нерухомості, тому даний спір підлягає розгляду в порядку цивільної юрисдикції.

За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Комунального підприємства Новоселівська сільська ради «Регіональне бюро державної реєстрації», третя особа: Одеський національний університет імені І.І. Мечникова про скасування запису про право власності на об`єкт житлової нерухомості залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04.06.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М.Сегеда