233 № 233/4350/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участю секретаря Кюсєвої Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 02 грудня 2013 року в розмірі 67 814 грн. 39 коп., в якій зазначено, що відповідно до договору, укладеного 02 грудня 2013 року відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, у подальшому збільшеного банком до 20 000 грн, на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач ОСОБА_1 систематично порушував свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості. Приймаючи до уваги, що позичальник неналежним чином виконував передбачені договором зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, позивач просить стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 02 грудня 2013 року станом на 28 липня 2020 року, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредита у розмірі 45 980 грн. 13 коп., заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 2592 грн 42 коп, заборгованості за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 19 241 грн 84 коп., а всього 67 814 грн 39 коп; судові витрати покласти на відповідача.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 4).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відутність (а.с. 96), у якій зазначив про невизнання позовних вимог та вказав, що не згоден із збільшенням суми за кредитом у два рази, таких умов надання кредиту він не підписував.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що 02 грудня 2013 року між позивачем і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 14, 17, 18-51), за умовами якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 20 000 грн. 00 коп.

Витягу Умов і правил надання банківських послуг, тарифів банку вказана анкета-заява не містить. Позначка про одержання клієнтом пам`ятки про Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, та ознайомлення з її змістом в анкеті-заяві відсутня (а.с. 14).

28 лютого 2018 року кредитодавцем та ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту, тип кредитного продукту «Універсальна», «Універсальна ГОЛД» (а.с. 15-18), у якому наведені основні умови кредитування та орієнтовна загальна вартість кредиту: тип кредиту відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці; сума/ліміт кредиту «Універсальна» до 50 000 грн., «Універсальна ГОЛД» до 75 000 грн; строк кредитування до 240 місцяів; процентна ставка у межіх пільгового періоду 0,01% річних, за межами пільгового періоду - Універсальна» 43,2 % річних, «Універсальна ГОЛД» - 42% річних; тип фіксована; а також порядок повернення кредиту щомісяця до 25 числа поточного місяця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн., тощо.

Як зазначено у даному паспорті споживчого кредиту (а.с. 16 зворот), умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Дата надання інформації 28 лютого 2018 року. Ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 15 березня 2018 року (а.с.16 зворот).

Відповідно до довідки позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 13), 28 лютого 2018 року мав місце старт карткового рахунку, встановлення кредитного ліміту 20 000,00 грн; 28 лютого 2018 року зміна кредитного ліміту (зменшення) 0,00 грн.; 25 квітня 2018 року зміна кредитного ліміту (збільшення) - 20 000,00 грн.; 25 квітня 2018 року зміна кредитного ліміту (зменшення) 500,00 грн.; 15 листопада 2018 року зміна кредитного ліміту (зменшення) 0,00 грн.

Як вбачається з наданої позивачем довідки, відповідачу ОСОБА_1 за зазначеним кредитним договором було видано кредитну картку № НОМЕР_1 , терміном дії до вересня 2021 року (а.с. 12, 88, 95 зворот).

Згідно з наданим банком розрахунком (а.с. 9-11) заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 02 грудня 2013 року станом на 28 липня 2020 року становить: - заборгованість за простроченим тілом кредита у розмірі 45 980 грн. 13 коп., - заборгованість за простроченими відсотками 2592 грн 42 коп, заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 19 241 грн 84 коп., в всього 67 814 грн 39 коп.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 270 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

В силу вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В поданій позовній заяві АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що 02 грудня 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якого АТ КБ «Приватбанк» надало відповідачу грошові кошти в розмірі 20 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості.

На підтвердження умов договору АТ КБ «Приватбанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача (а.с. 14), Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 17) та Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг (а.с. 18-51), а також виписку за договором станом на 30 липня 2020 року, 08 грудня 2020 року (а.с. 60-61, 85-87, 94-96).

Разом з тим, зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування.

Як вбачається з поданих матеріалів, ані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку підпису ОСОБА_1 не містять.

Надана позивачем копія паспорту споживчого кредиту з урахуванням змісту анкети-заяви від 02 грудня 2013 року не є складовою укладеного сторонами кредитного договору, наведена в ньому інформація є орієнтовною (а.с. 16 зворот).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02 грудня 2013 року, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, у тому числі, у додаткових письмових поясненнях (а.с. 81-82, 92), при цьому вказує у позовній заяві, що заборгованість за відсотками нарахована також на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України.

При цьому, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов і Правил надання банківських послуг ознайомився і погодився ОСОБА_1 , підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, а так само умови щодо відповідальності за прострочення виконання зобов`язань.

Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови і Правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а тому, відповідно, вказані Умови та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 02 грудня 2013 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи даний спір, суд враховує висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, у яких зазначено, що надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

З урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, до правовідносин, що виникли у даному випадку, неможливо застосувати правила частини першої ст. 634 ЦК України.

В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів»).

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 грудня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відсотків за користування кредитними коштами.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою ст. 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору від 02 грудня 2013 року у вигляді заяви-анкети вбачається, що він не містить визначеного строку повернення кредиту (користування ним), при цьому позивачем надано до суду довідку про термін дії виданої відповідачеві ОСОБА_1 картки, а тому в суду відсутні підстави стверджувати про прострочення повернення суми та можливість застосування положень ст.625 ЦК України (підставою застосування якої є прострочення сплати боргу).

Позивачем не доведено наявність договірних відносин з відповідачем, щодо розміру процентів, порядку користування кредитними коштами.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог, про стягнення з відповідача ОСОБА_1 процентів за користування кредитом слід відмовити.

З цих самих підстав суд відхиляє доводи позивача щодо нарахування тіла кредиту з посиланням у додаткових письмових поясненнях на п. 2.1.1.12.2 Умов та Правил надання банківських послуг «сплата відсотків за користування кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточого рахунку в розмірі нарахованих відсотків. У разі, якщо в дату нарахування відсотків згідно цих Умов, Клієнт використав всю сумму кредиту, сторони узгодили про збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування відсотків. Відповідно ж до п. 2.1.1.12.1 під борговим зобов`язанням за кредитом сторони узгодили зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за корситуваня кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта. Заборгованість за тілом кредиту витрати клієнта за рахунок кредитного ліміту» (а.с. 81-82, 92).

Докази у підтвердження узгодження сторонами таких умов збільшення тіла кредиту на час підписання відповідачем анкети-заяви банку відсутні.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти, як це вбачається з виписки по картковому рахунку, з урахуванням довідки про зміну кредитного ліміту, в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому, суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню сума непогашеного тіла кредиту за кредитним договором від 02 грудня 2013 року в розмірі 20 000 грн. 00 коп.

Відповідно ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору, слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (а.с. 5).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д, ідентифікаційний код 14360570) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 02 грудня 2013 року, яка складається з суми непогашеного тіла кредиту в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 619 (шістсот дев`ятнадцять) гривень 93 копійки.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 28 січня 2021 року.

Суддя :