Номер провадження: 22-ц/813/1338/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сіваченко Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», третя особа Одеська філія державного підприємства «Національні інформаційні системи» про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

04 липня 2019 року позивач звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», третя особа Одеська філія державного підприємства «Національні інформаційні системи» про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття обтяження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що 10 березня 2016 року позивач придбала транспортний засіб спеціалізований напівпричіп н/пр - самоскид-е «Samro» модель SB 334, рік випуску 1996, синього кольору, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , у громадянина ОСОБА_2 . Про цю угоду було укладено договір купівлі-продажу (по дорученню) транспортного засобу ТСЦ 6345-147, який був оформлений та підписаний сторонами в територіальному сервісному центрі №6345 Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області в присутності адміністратора ТСЦ 6345 ОСОБА_3 .. У цей же день, 10.03.2016 року, вказаний транспортний засіб було знято з реєстрації та після реєстрації транспортного засобу було змінено реєстраційний номер НОМЕР_3 та було поставлено на реєстраційний облік в Територіальному сервісному центрі №6345 Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області про що на ім`я позивача було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , в якому позивач зазначена як власник вказаного транспортного засобу. Посилалась на те, що під час укладання договору купівлі продажу ТСЦ 6345-147 від 10.03.2016 року та реєстрації транспортного засобу на ім`я позивача будь-яких обтяжень або обмежень на вказаний транспортний засіб не було, що підтверджується п. 1.3 договору купівлі-продажу ТСЦ 6345-147 від 10.03.2016 року, що засвідчено адміністратором Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області Наконечним С.В.

Між тим, 28 серпня 2018 року позивач намагалась зняти з реєстрації зазначений транспортний засіб, та виявилось, що згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №56701865 від 23.08.2018 року транспортний засіб з номером шасі НОМЕР_1 є предметом застави рухомого майна по договору застави №735 від 18.02.2008 року з АТ «Імексбанк» і на нього накладено усі типи обтяження. Обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано 03.04.2018 року. Тобто реєстрація обтяження була здійснена після реєстрації вказаного транспортного засобу на ім`я позивача. При цьому згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №56707308 від 23.08.2018 року при перевірці наявності обтяжень з параметром запиту ОСОБА_1 будь-які обмеження та обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні. Вказувала, що вона є добросовісним набувачем транспортного засобу і наявність такого обтяження порушує її право розпоряджатись транспортним засобом.

Позиція ДП «Національні інформаційні системи» у суді першої інстанції.

27 серпня 2019 року представник ДП «Національні інформаційні системи» надав пояснення на позовну заяву (а.с.23-30), згідно яких зазначено, що відповідальність за існування запису про обтяження в Реєстрі, який було внесено реєстратором у встановленому порядку, несе сам обтяжувач. Крім того, як вбачається із матеріалів позовної заяви, на рухоме майно позивача накладено приватне обтяження, де обтяжувачем є Акціонерне товариство «Імексбанк» на підставі договору застави від 18.02.2008 року №735,дане обтяження зареєстровано в Реєстрі 03.04.2018 року за №16804503 реєстратором: Одеською філією державного підприємства «Національні інформаційні системи». Отже, вилучення спірного запису як приватного обтяження можливе шляхом подання обтяжувачем електронної заяви до ДП «НАІС» добровільно або на виконання рішення суду.

Позиція ПАТ «Імексбанк» у суді першої інстанції.

11 жовтня 2019 року надало відзив на позов від ПАТ «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» (а.с.35-63), згідно якого зазначено, що між ПАТ «Імексбанк» та Споживчим товариством «Котл Транс» 18.02.2008 року було укладено договір №735 про надання кредиту. Відповідно до цього договору Банк надав СТ «Котл Транс» в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 141000 Євро зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном погашення 16.02.2011 року. В якості забезпечення виконання зобов`язання між ПАТ «Імексбанк» та СТ «Котл Транс» в особі голови ОСОБА_4 укладено договір застави №735, посвідчений державним нотаріусом Котелевської державної нотаріальної контори 18.02.2008 року за №295, відповідно до якого передано в заставу рухоме майно, а саме: автомобілі та причепи у кількості 18 штук. Серед вказаного рухомого майна є спеціалізований напівпричіп н/пр -самоскид-е «Samro» модель SB 334; рік випуску 1996, синього кольору, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Крім того, відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 28.02.2008 року №17237765 вбачається, що 28.02.2008 року зареєстровано приватне обтяження застава рухомого майна на підставі договору застави №735 від 18.02.2008 року. Об`єктом обтяження є рухоме майно боржника СТ «Котл Транс» у кількості 18 об`єктів, код 31818122, розмір основного зобов`язання 141000 Євро, обтяжувач Філія АКБ «Імексбанк». Серед об`єктів обтяження є і спеціалізований напівпричіп н/пр -самоскид-е «Samro» модель SB 334; рік випуску 1996, синього кольору, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . З огляду на викладене, вважають, що позивачка ОСОБА_1 не могла придбати спеціалізований напівпричіп н/пр -самоскид-е «Samro» модель SB 334, оскільки в державному реєстрі обтяжень рухомого майна було на нього накладено відповідне обтяження. При цьому банк згоди на відчуження вищевказаного причепу не надавав та підстав для припинення застави не було.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Імексбанк», третя особа Одеська філія державного підприємства «Національні інформаційні системи» про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття обтяження залишено без задоволення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи безпідставно не взято до уваги докази, які надані позивачем.

Короткий зміст відзиву ДП «Національні інформаційні системи» на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу вказано на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сповіщення сторін.

У судове засідання, призначене на 26 травня 2021 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

26 травня 2021 року до Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 07 червня 2021 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 10 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу (спеціалізований напівпричіп н/пр-самоскид-е «Samro» модель SR 334; рік випуску 1996, синього кольору, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 )ТСЦ 6345-147), який був оформлений та підписаний сторонами в територіальному сервісному центрі №6345 Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області (а.с.9-10).

10 березня 2016 року вказаний транспортний засіб було знято з реєстрації та після реєстрації транспортного засобу було змінено реєстраційний номер НОМЕР_3 та було поставлено на реєстраційний облік в Територіальному сервісному центрі №6345 Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області, про що на ім`я позивача було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , в якому позивач зазначена як власник вказаного транспортного засобу.

Між тим, згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №56701865 від 23.08.2018р. вказаний транспортний засіб із номером шасі НОМЕР_1 є предметом застави рухомого майна по договору застави №735 від 18.02.2008 року з АТ «Імексбанк» та на нього накладено обтяження з 03.04.2018р. (а.с.6).

Згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №56707308 від 23.08.2018р. при перевірці наявності обтяжень з параметром запиту ОСОБА_1 будь-які обмеження та обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відсутні.

Посилаючись на те, що на момент придбання нею спірного майна не було встановлено будь-якого обтяження рухомого майна, вважала, що обтяження підлягає скасуванню, а тому звернулась до суду з дійсним позовом.

Між тим, із письмового відзиву представника банку та наданих ним до суду доказів судом встановлено, що 18.02.2008р. між ПАТ «Імексбанк» та Споживчим товариством «Котл Транс» укладено договір №735 про надання кредиту, відповідно до якого Банк надав СТ «Котл Транс» в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 141 000 Євро зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном погашення 16.02.2011 року (а.с.45-50).

18 лютого 2008 року між ПАТ «Імексбанк» та СТ «Котл Транс» в особі голови ОСОБА_4 укладено договір застави №735, посвідчений державним нотаріусом Котелевської державної нотаріальної контори за №295, відповідно до якого передано в заставу банку рухоме майно, а саме: автомобілі та причепи у кількості 18 штук (а.с. 51-59).

Серед вказаного рухомого майна є спеціалізований напівпричіп н/пр -самоскид-е «Samro» модель SB 334; рік випуску 1996, синього кольору, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також автомобіль Renault 22GVA1, 2002 року випуску, шасі № НОМЕР_5 , д.н.з. № НОМЕР_6 , тобто об`єкти даних позовних вимог ОСОБА_1 ..

Окрім того, згідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 28.02.2008р. №17237765, вбачається, що 28.02.2008 року зареєстровано приватне обтяження застава рухомого майна на підставі договору застави №735 від 18.02.2008 року.

Об`єктом обтяження було рухоме майно боржника СТ «Котл Транс» у кількості 18 об`єктів, код 31818122, розмір основного зобов`язання 141000 Євро, обтяжувач Філія АКБ «Імексбанк». Серед об`єктів обтяження є і спеціалізований напівпричіп н/пр-самоскид-е «Samro» модель SB 334; рік випуску 1996, синього кольору, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також автомобіль Renault 22GVA1, 2002 року випуску, шасі № НОМЕР_5 , д.н.з. № НОМЕР_6 (а.с.60-62).

Вирішуючи спір суд першої інстанції вірно виходив із того, що згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Із цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Звертаючись до суду із цим позовом про усунення перешкод у користуванні спеціалізованим напівпричепом н/пр-самоскид-е «Samro» модель SB 334; рік випуску 1996, синього кольору, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , позивачка вказувала, що на час придбання цього транспортного засобу у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження цього майна.

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі ліквідації юридичної особи заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України).

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли в установленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:

1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;

2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України: від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та у постановах Верховного Суду: від 10 жовтня 2019 року у справі №463/3582/17 і від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18, від 05 лютого 2020 року по справі № 761/3615/19.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За розглядом справи суд першої інстанції вірно вбачав, що не спростовано стороною позивача, що на момент укладення відповідного договору відчуження причепу від 10.03.2016 року на користь ОСОБА_1 , існувала застава банку, предметом якої були спеціалізований напівпричіп н/пр-самоскид-е «Samro» модель SB 334; рік випуску 1996, синього кольору, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також автомобіль Renault 22GVA1, 2002 року випуску, шасі № НОМЕР_5 , д.н.з. № НОМЕР_6 .

Отже, послідуюче відчуження причепу та автомобіля здійснювалося під час дії обтяження, за відсутності згоди обтяжувача (банк), а отже суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що ПАТ «Імексбанк», як заставодержатель, має право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави, відповідно до приписів статей 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Посилання позивача на те, що вона є добросовісним набувачем та не значиться боржником, а їй було протиправно відмовлено у перереєстрації є безпідставними, так як відповідно до ст.27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Тобто, причеп при переході у власність ОСОБА_1 залишився у заставі.

Суд першої інстанції також правильно зазначив, що відповідно до ст.28 Закону України «Про заставу» застава припиняється лише з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом.

Доказів щодо припинення даної застави СП «КотлТранс» матеріали справи не містять.

Отже, за викладених обставин суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 ..

Окрім того, з наданого суду договору купівлі-продажу від 10 березня 2016 року, вбачається, що власником спірного причепу до відчуження його на користь ОСОБА_1 був ОСОБА_5 .. Між тим матеріали справи не містять доказів щодо переходу права власності на причеп від споживчого товариства «КотлТранс» до фізичних осіб.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що факт набуття позивачем у власність заставного майна ще не свідчить про наявність передбачених законом підстав для скасування обтяження, оскільки у такому випадку реалізація власником своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном повинна здійснюватись з урахуванням прав та законних інтересів інших осіб і без їх порушень.

При цьому суд першої інстанції вірно вбачав, що при зверненні до суду з відповідним позовом позивач просить скасувати обтяження автомобіля Renault 22GVA1, 2002 року випуску, шасі № НОМЕР_5 , д.н.з. № НОМЕР_6 , між тим жодних доказів щодо існування у неї речових прав на вказаний автомобіль матеріали позову не містять.

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 червня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк