Єдиний унікальний номер 234/516/21
Номер провадження 22-ц/804/1436/21
Головуючий у 1 інстанції Костюков Д.Г. Єдиний унікальний номер 234/516/21
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/1436/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 червня 2021 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Агєєва О.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 05 березня 2021 року цивільну справу №234/516/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди, заподіяної трудовим професійним захворюванням на виробництві (головуючий у 1 інстанції суддя Костюков Д.Г.),

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 27.08.2008 року по 22.09.2020 року він перебував в трудових відносинах з ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» та працював у якості обрубувача, зайнятого на обробці литва наждаку та вручну у фасоносталеливарному цеху. Звільнений у вересні 2020 року за п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

Під час роботи на підприємстві відповідача в шкідливих умовах обумовленим впливом шкідливого фактору (важкість праці, пил, пил, шум, вібрації) отримав професійні захворювання (хронічна вібраційна хвороба, сенсоневральна приглухуватість, хронічний бронхіт), що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 31.01.2020 року. Внаслідок отриманих профзахворювань висновком Обласної профпатологічної медико - соціальної експертної від 08.04.2020 року йому було вперше встановлено 65 % втрати професійної працездатності у сукупності та третя група інвалідності, безстроково. У зв`язку з чим просив стягнути на його користь моральну шкоду завдану пошкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків у розмірі 65000 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 05 березня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» на користь ОСОБА_1 65000 грн. у відшкодуванні моральної шкоди. Та вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів зазначає, що вина відповідача у заподіянні позивачу шкоди відсутня. До моменту працевлаштування у ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» позивач тривалий час працював у шкідливих умовах на іншому підприємстві, що не могло не відобразитись негативно на стані його здоров`я. Позивачем не доведено, що професійне захворювання виникло саме під час його роботи у відповідача. Позивач свідомо завищив обсяг спричиненої йому моральної шкоди. Відповідач здійснив всі можливі заходи, направлені на зменшення негативних чинників, спрямованих на життя та здоров`я усіх своїх працівників, у тому числі позивача. Окрім професійного, позивач має низку інших захворювань. Частина медичних документів не є належними доказами. оскільки вони видані на прізвище « ОСОБА_2 » та не мають підписів уповноважених осіб, штампу та печатки медичної установи.

Крім того, зазначає про порушення судом норм процесуального права, а саме щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що на їх думку призвело до неповного не об`єктивного та упередженого дослідження доказів, які були надані відповідачем до суду.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначає, що судом не було допущено порушень вимог процесуального законодавства та прав відповідача, якій скористався своїм правом на подання відзиву на позову заяву та нічого нового у судовому засіданні не надав би.

Також зазначає, що вина власника не вказана серед юридичних фактів, що входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин для відшкодування моральної шкоди. Вважає, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці яке мало наслідком виникнення професійного захворювання, втрати працездатності і встановлення інвалідності є підставною для відшкодування моральної шкоди. Розмір моральної шкоди визначено судом з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зазначає також, що професійне захворювання виникло у нього саме під час роботи на ПрАТ «НКМЗ»

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 01 червня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується трудових відносин, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на ПрАТ «НКМЗ» з 27.08.2008 до 22.09.2020 року на обробці литва наждаком та вручну у фасоносталеливарному цеху. 22.09.2020 року ОСОБА_1 був звільнений за ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Наведені обставини підтверджуються копією трудової книжки та наказами підприємства про прийняття на роботу та закінчення трудового договору (контракту).

04.08.2020 року за результатами медичного обстеження в ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України» лікарсько-експертною комісією виданий висновок № 26/609 про наявність у ОСОБА_1 професійних захворювань, а саме: хронічний бронхіт ІІ стадія, фаза затухаючого загострення; прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз. ЛН І-ІІ ст. (один-два); вібраційна хвороба II ст. (вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок з дефарртрозом міжфалангових, п`ястково-фалангових, променево-зап`ясткових І ст. (перша) та дефартрозом ліктьових суглобів І ст.(перша)); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легкою ступеню пониження слуху (ІІ) за класифікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Факт професійного захворювання підтверджено відповідною комісією, яка провела перевірку умов праці у фасоносталеливарному цеху ПрАТ «НКМЗ» та склала акт розслідування хронічного професійного захворювання від 07.09.2020 року. Даним актом встановлено, що причиною професійного захворювання у ОСОБА_1 стала тривала робота в умовах дії на працюючого неефективної роботи системи вентиляції та робочого інструменту, впливу на організм пилу фіброгенної дії, виробничого шуму та локальної вібрації, концентрації та рівні яких перевищували граничнодопустимі.

30.09.2020 року Обласна профпатологічна медико-соціальна експертна комісія в м.Слов`янськ, вперше визнала його захворювання професійним з втратою 65% працездатності за сукупністю (40% вібраційна хвороба, 20% хронічний бронхіт, 5% приглухуватість), та встановила третю групу інвалідності до 01.10.2022 року з датою чергового переогляду 30.09.2022 року, що підтверджується довідками МСЕК від 30.09.2020 року серії 12 ААА № 090813, серії 12 ААБ № 851681 та пенсійним посвідченням серії АА №5917 від 06.01.2020 року. У довідці зазначено потребу позивача у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні.

Також позивачем надано медичні документи, з яких убачається, що внаслідок погіршення стану здоров`я, він неодноразово проходив курси лікування у тому числі у КНП «Міська лікарня №2» Краматорської міської ради з 08.01.2020 року по 17.01.2020 року з діагнозом вегето-сенсорна поліневропатія на фоні шийного остеохондрозу, артрозо-артрит, остеоартроз; у КНП «Міська лікарня №2» Краматорської міської ради з 15.04.2020 року по 24.04.2020 року з діагнозами ХОБЛ, пневмосклероз, аритмія, вегето-сенсорна поліневропатія на фоні шийного остеохондрозу, артрозо-артрит, остеоартроз, у клінічній лікарні профзахворювань м.Київ у з 22.07.2020 року по 05.08.2020 року з діагнозами хронічний бронхіт, вібраційна хвороба, приглухуватість.

За таких обставин, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що внаслідок ушкодження здоров`я та втрати професійної працездатності позивачу завдано моральну шкоду, обов`язок по відшкодування якої, відповідно до Закону України «Про охорону праці» та положень Кодексу Законів про Працю України, покладено саме на відповідача як на роботодавця. Визначаючі розмір відшкодування суд з урахуванням обставин справи та принципу розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію на відшкодування моральної шкоди в розмірі 65000 грн.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача у заподіянні шкоди, оскільки відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано санітарно-гігієнічну характеристику умов праці, медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії, Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, довідку про результати визначення ступеню втрати працездатності, та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, відповідно до яких позивачу встановлено 3 групу інвалідності, ступень втрати працездатності 65 %.

Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 04 серпня 2020 року № 26/609 виданого на ім`я позивача в якості обґрунтування встановлення професійної категорії захворювань зазначено: клініко-діагностичні дані динаміка захворювання, умови праці, наведені в інформаційній довідці від 26.05.2020 року за якої хворий під час роботи підлягав дії пилу, концентрації якого перевищували ГДК (до 10,7 мг/м3 , при ГДК 4,0 мг/м3 ), локальної вібрації вище ГДР (до 80 дБ, при нормі 76 дБ), та шуму вище ГДР (до 93 дБА, при нормі 80 дБА), профмаршрут.

Таким чином, в даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо належності та допустимості доказів, а саме деяких медичних документів виданих лікарськими закладами в яких маються розбіжності в написанні прізвища позивача, адже, як вірно зазначив суд першої інстанції, зазначені документи викладені російською мовою, та зазначене прізвище відповідає перекладу прізвища позивача. Інформація, яка наведена в цих документах відповідає за змістом акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, якій складено комісією за участі представників відповідача.

Щодо доводу про роботу позивача у шкідливих умовах на інших підприємствах, апеляційний суд зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було в повному обсязі враховано, що позивач у тому числі тривалий час (12 років) працював у шкідливих умовах саме на підприємстві відповідача та час встановлення йому втрати працездатності.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що зазначений у позові розмір відшкодування є необґрунтованим оскільки відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995р., № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З рішення суду вбачається, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно досліджені всі обставини по справі у тому числі: характер та ступень втрати працездатності, яка встановлена позивачу безстроково, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, з урахування встановлення групи інвалідності, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, судом враховані всі надані сторонами докази і їм дана належна оцінка. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди є справедливою та такою, що відповідає обставинам справи.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд допустив порушення вимог процесуального законодавства та розглянув справу без виклику сторін, позбавивши відповідача можливості реалізувати свої процесуальні права щодо надання пояснень та доказів.

З матеріалів справи убачається, що справа була розглянута у порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до п.2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, ч. 3,5 ст.279 ЦПК України, як така, що виникла з трудових відносин та ціна позову якої не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідачем було надано клопотання про розгляд справи з викликом сторін, але ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 26 лютого 2021 року у його задоволенні було відмовлено на підставі ч.6 ст. 279 ЦПК України.

Апеляційний суд не погоджується з доводами скарги, що така відмова у задоволенні клопотання є порушенням норм процесуального права, оскільки ч. 6 ст. 279 ЦПК України визначено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Таким чином, задоволення відповідного клопотання є правом, а не обов`язком суду та залежить від предмету спору та характеру спірних правовідносин.

Крім того, з матеріалів справи убачається, що у відповідності до вимог закону відповідачу завчасно були направлені копії процесуальних документів по справі та позовної заяви. Останній скористався своїми процесуальними правами, надавши відзив на позовну заяву та не був позбавлений можливості надати до суду докази за їх наявності.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. Рішення суду першої інстанції винесене з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 05 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.В. Агєєв

Ю.М.Мальований