КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 року

м. Київ

справа № 753/12316/20

провадження № 22-ц/824/8009/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Альфа Банк»

третя особа - Державне підприємство «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в особі державного реєстратора Мосійчук Оксани Василівни

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача Акціонерного товариства «Альфа Банк» - Дегтярьова Євгена Володимировича

на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2020 рокуу складі судді Цимбал І.К.

за заявою позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Альфа Банк», третя особа Державне підприємство «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в особі державного реєстратора Мосійчук Оксани Василівни про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розподілу), індексний номер 45844225 від 06 березня 2019 року державного реєстратора Мосійчук О.В. про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 000, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк»; визнати за ОСОБА_1 право власності на зазначений об`єкт нерухомості.

Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву, в якій останній просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії (реєстрацію права власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь якого обтяження та ін.) щодо спірної квартири, та її відчуження; не вживати заходи зустрічного забезпечення.

В обґрунтування заяви зазначав, що 31 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір №028/25-369 на суму 80 750 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між сторонами було укладено договір іпотеки №028/15-485, предметом якого є однокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Стверджував, що позивач не зміг виплатити кредит в обумовлений строк через глобальну фінансову кризу, різкий ріст курсу долару та скрутний матеріальний стан.

Зазначав, що державним реєстратором Мосійчук О.В. 06 березня 2019 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розподілу), згідно з яким 01 березня 2019 року здійснена реєстрація на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк».

31 травня 2019 року за заявою АТ «Укрсоцбанк» іпотеку було припинено.

Того ж дня приватним нотаріусом Юдіним М.А. було здійснено реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №433.

Зважаючи на викладені обставини, у позивача існують підстави вважати, що після пред`явлення позову до відповідачів, квартира може бути відчужена іншим стороннім особам, що значно ускладнить або навіть унеможливить відновлення права власності позивача на дане майно.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2020 року заяву задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 26 березня 2021 року відповідача АТ «Альфа Банк» - Дегтярьов Є.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що позивачем не надано достатніх доказів у відповідності зі ст. 80, 81 ЦПК України, які дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування.

Вважає, що заявлені позивачем вимоги та вид їх забезпечення не узгоджуються з принципом співмірності, передбаченим ч.3 ст. 150 ЦПК України.

Зауважує, що іпотечний договір, яким забезпечено виконання кредитного договору, недійсним визнано не було, з огляду на що, АТ «Альфа-Банк» як правонаступник АТ «Укрсоцбанк», є кредитодавцем та іпотекодержателем.

Стверджує, що оскарження рішення державного реєстратора не є спором майнового характеру, відтак, арешт майна як захід забезпечення позову застосуванню не підлягає.

Зазначає, що суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, оскільки майновий стан позивача є неналежним, про що свідчить невиконання останньою грошових зобов`язань за кредитним договором.

30 квітня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю.

Від відповідача АТ «Альфа-Банк» в особі представника Тищенко К.О. на електронну адресу апеляційного суду 08 червня 2021 року надійшло клопотання про розгляд за відсутності представника банку.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила у задоволенні скарги відмовити, оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги також заперечувала.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справ повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову частково, суд першої інстанції керувався положеннями статей 149-153 ЦПК України та виходив з наявності достатніх підстав уважати, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, зокрема його подальше відчуження відповідачем, правомірність набуття якого оспорюється. Вважав накладення арешту достатнім способом забезпечення позову для захисту прав позивача.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Так, мотивуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявник вказав причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто об`єктивні обставини та (або) припущення щодо обставин, що мають реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зазначивши, що відповідач, який на даний час є власником спірної квартири, після пред`явлення позову до відповідачів може відчужити спірну квартиру іншим стороннім особам, а тому існує реальна загроза, що значно ускладнить або навіть унеможливить відновлення права власності позивача на дане майно.

Викладені обставини, виходячи з положень статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці відповідно до договору іпотеки №028/15-485 від 31 серпня 2007 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником спірної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , наразі є ОСОБА_2 .

Так, 31 травня 2019 року за заявою АТ «Укрсоцбанк» іпотеку було припинено. Того ж дня приватним нотаріусом Юдіним М.А. було здійснено реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №433.

Заходи забезпечення позову спрямовані на тимчасове обмеження відчуження відповідачем квартири у зв`язку з тим, що невжиття таких заходів, як накладення арешту на майно, що належить відповідачу може істотно ускладнити та унеможливити виконання майбутнього рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість його відчуження.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, для вжиття заходів забезпечення позову наявні достатні підстави, які дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, дійшов законного та обґрунтованого висновку про накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_1 .

При цьому вірно зазначив місцевий суд, що в задоволенні вимог щодо заборони вчиняти будь-які дії щодо спірної квартири, слід відмовити, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно буде достатнім та дієвим для захисту прав та інтересів позивача та, в свою чергу, унеможливить відчуження нерухомого майна на час розгляду справи.

Підстави для застосування зустрічного забезпечення, передбачені частиною третьою статті 154 ЦПК України, також як і підстави вважати, що застосування судом заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту спричинить збитки ОСОБА_2 або третім особам, відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного майнового стану позивача, про що свідчить невиконання останньою грошових зобов`язань за кредитним договором, є безпідставними, оскільки банком жодними доказами не доведено, що майновий стан позивача може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Посилання апелянта на те, що оскарження рішення державного реєстратора не є спором майнового характеру, відтак, арешт майна, як захід забезпечення позову, застосуванню не підлягає є неспроможними та не заслуговують на увагу суду, оскільки позивач звернувся з вимогами щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та визнання права власності на спірну квартиру.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, N303-А, п. 29).

За таких обставин аргументи апеляційної скарги представника відповідача колегія суддів визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення щодо забезпечення позову, не спростовують правильних висновків суду щодо наявності спору між сторонами про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а визнання вказаного представником позивача способу забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру не свідчить про порушення судом норм матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Акціонерного товариства «Альфа Банк» - Дегтярьова Євгена Володимировича - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «08» червня 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик