Справа № 457/970/20
провадження №2/457/45/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого - судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Мазурик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про стягнення коштів,

з участю позивача - ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивує тим, що між ним та ТзОВ «Автокредит Плюс» 03 жовтня 2018 року було підписано заяву про приєднання до публічного договору №АРКІ35532 у вигляді заяви про приєднання до публічного договору фінансового лізингу на умовах, визначених публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті www.planetavto.cm.ua, згідно якого лізингоодержувачу в лізинг передається автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску. За умовами додатку №2 до договору, Лізингоодержувач вносить аванс 70 000грн. та щомісячно сплачує 6010 грн. з відшкодуванням витрат Лізингодавця, пов`язаних з виконанням договору. На виконання вказаних умов, ним було сплачено аванс у розмірі 70 000грн. та наступні платежі на загальну суму 193 502 грн. В подальшому, в період дії карантину, внаслідок припинення оплати періодичних платежів, відповідачем було вилучено вищевказаний автомобіль. Вважає, що такий договір є нікчемним, оскільки нотаріально не посвідчений, що передбачено умовами договору найму транспортного засобу, які поширюються, у відповідності ст. 628 ЦК України, на договір лізингу. Окрім цього, в договорі лізингу від 03 жовтня 2018 року виключені та обмежені права Лізингоодержувача у разі неналежного виконання ним своїх обов`язків щодо передачі предмета лізингу, натомість розширені права Лізингодавця, а тому такий не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». А тому, на підставі ст. 215 ЦК України просить стягнути з відповідача 193 502 грн. та понесені судові витрати.

Відповідачем ТзОВ «Автокредит Плюс» було подано відзив на позовну заяву, в якому вказує, що складовою лізингового платежу є плата за користування предметом лізингу, а тому в період з 01 листопада 2018 року по 31 липня 2020 року позивач мав сплатити 69 654,46 грн. за користування автомобілем. Окрім цього, внаслідок протиправних дій позивача, були заподіяні збитки на суму 204 041, 35 грн. Тобто сума грошових коштів, які були сплачені позивачем, а саме 193 502 грн., є меншою ніж та сума, яку він повинен був сплатити за період фактичного користування автомобілем. А тому, при застосуванні наслідків недійсності нікчемного правочину, з ТзОВ «Автокредит Плюс» не підлягають стягненню кошти, які були сплачені позивачем за користування автомобілем.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.

Сторона відповідача ТзОВ «Автокредит Плюс» у судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи за відсутності представників відповідача, у задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Встановлено, що ОСОБА_1 03 жовтня 2018 року підписав заяву про приєднання до публічного договору № АРКІ35532 про надання фінансового лізингу строком на 60 місяців.

Згідно додатку №1 до вказаного договору, 04 жовтня 2018 року ТзОВ «Автокредит Плюс» передав позивачеві автомобіль WOLKSWAGEN PASSAT, 2008 року, номер кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 245 000 грн.

За умовами договору, Лізингоодержувач вносить аванс в розмірі 70000 грн. на транзитний рахунок № НОМЕР_3 АТ «ТасКомБанк» з здійсненням щомісячних платежів в розмірі 6010 грн. з відшкодуванням Лізингодавцю всіх витрат, що пов`язані з виконанням договору.

Так, на виконання п.14.1.7. та п.14.3. договору, ОСОБА_1 вніс авансовий платіж в розмірі 70 000 грн. та здійснював щомісячні платежі згідно графіку, що підтверджується Випискою АТ «ТасКомБанк» за період з 03 жовтня 2018 року по 04 серпня 2020 року. А тому, загальна сума, що була сплачена позивачем становить 193 502, 00 грн. Останній платіж був здійснений 30 червня 2020 року.

26 липня 2020 року директором ТзОВ «Автокредит Плюс» було повідомлено про подію «Дефолт» та одностороннє розірвання договору фінансового лізингу № АРКІ35532, у разі не усунення події «Дефолт», з вимогою про повернення наданого у користування автомобіля у зв`язку з несплатою простроченого боргу.

27 липня 2020 року Актом приймання-передачі предмету лізингу на підставі події «Дефолт» №9993965, ОСОБА_1 передав автомобіль марки WOLKSWAGEN PASSAT, 2008 року, номер кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 , а ТзОВ «Автокредит Плюс» прийняв вказаний автомобіль.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду)з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи, у письмовій формі договір фінансового лізингу з узгодженням всіх його істотних умов між сторонами не укладався, а заява позивача про приєднання до публічного договору не може замінювати собою укладений у письмовій формі договір.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1, 2 ст.215ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Так, судом встановлено, що публічний договір № АРКІ35532 про надання фінансового лізингу, між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит Плюс» шляхом підписання 03 жовтня 2018 року Заяви про приєднання до Публічного договору № АРКІ35532, не було нотаріально посвідчено, а тому вказаний договір є нікчемним в силу вимог ст.220 ЦК України.

Згідно з п.п.7, 10 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Окрім цього, зі змісту відзиву на позовну заяву відповідачем не заперечується недійсність такого правочину та вказано, що, на підставі ч.1, 2 ст. 216 ЦК України, позивачем повинні бути сплачені завдані збитки, а плата за користування предметом лізингу не може бути стягнута з Лізингодавця.

Відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

А тому, твердження відповідача про необхідність відрахування від вказаної суми плати за користування предметом лізингу та завданих збитків прямо суперечать визначеним законом правовим наслідкам недійсності правочину (частина друга статті 216 ЦК України).

Враховуючи те, що позивачем було виконано взяті на себе зобов`язання та відповідно до акту прийому-передачі від 23 березня 2018 року передав лізингоодержувачу, а лізингоодержувач зі свого боку прийняв предмет лізингу, а саме: транспортний засіб WOLKSWAGEN PASSAT, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 , а тому, на виконання вимог ст. 216 ЦК України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» повинно повернути ОСОБА_1 суму грошових коштів, сплачених останнім у розмірі 193 502, 00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України та з урахуванням норм ч.3 ст. 259 ЦПК України та ч.3 ст. 270 ЦПК України, питання судових витрат на професійну правничу допомогу буде вирішено судом у додатковому рішенні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 263-265, 268, 284-285 ЦПК України, с у д,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про стягнення коштів - задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» () на Користь ОСОБА_1 кошти в сумі 193 502 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» () в користь держави судовий з збір у розмірі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається учасниками справи до або через Трускавецький міський суд Львівської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», , юридична адреса: 49126, м. Дніпро, пр. Праці, 2Т.

Суддя: В. І. Марчук