провадження № 22-ц/824/5798/2021 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 січня 2021 року про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність посадових осіб виконавчої служби, заінтересовані особи: державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Малько Жанна Сергіївна, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Оболонського РУЮ у місті Києві Малько Ж.С. щодо винесення постанови від 11 січня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та бездіяльність Оболонського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо не зняття арешту з усього належного їй нерухомого та рухомого майна при закінченні 10 березня 2016 року виконавчого провадження № 48871215.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04 січня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із скаргою на дії та бездіяльність посадових осіб виконавчої служби відмовлено. Скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд не дав оцінки доводам заявника відносно того, що зазначені у скарзі правовідносини виключають можливість застосування строку, встановленого ч. 1 ст. 449 ЦПК України. Бездіяльність виконавчої служби щодо незняття арешту з майна є триваючим правопорушенням, що вчиняється суб`єктом оскарження відносно ОСОБА_1 . Оскаржуваною ухвалою суд фактично позбавив скаржника можливості на захист у судовому порядку права, яке було порушено внаслідок незаконних дій та бездіяльності посадових осіб виконавчої служби. Встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. ОСОБА_1 посилається на постанову Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 127/2-2177/2005. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також вказує на ряд порушень, допущених виконавчою службою. Так, державним виконавцем при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно не було вчинено дії щодо виявлення його наявності, тощо, як того вимагає Закон України «Про виконавче провадження». Через бездіяльність державного виконавця було накладено арешт на неіснуюче майно ОСОБА_1 . Крім того, рішенням суду була припинена порука скаржника, а тому є цілком обґрунтовані вимоги щодо зняття арешту з майна. Станом на 28 серпня 2020 року виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 у відділі не перебувають та повторно не надходили. Факт закінчення виконавчого провадження є законною підставою для зняття накладеного арешту. Дії щодо незняття арешту порушують право скаржника на приватизацію нерухомого майна. В ході підготовки документів на приватизацію кімнати у гуртожитку було з`ясовано, що на все майно ОСОБА_1 було накладено арешт, однак, за нею не було зареєстровано жодне майно, ні рухоме, ні нерухоме.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що скарга ОСОБА_1 подана з пропуском строку на її подання майже на чотири роки. У клопотанні про поновлення процесуального строку заявник не наводить причин його пропуску на такий значний час.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ч. 1, 2 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У разі якщо строк в законі зазначений, але по закінченню цього строку дію, яку державний виконавець зобов`язаний був здійснити, він не здійснив, то таку поведінку державного виконавця слід розцінювати як відмову у здійсненні дії і відповідно до статті 449 ЦПК України обчислювати строк оскарження і початок його перебігу.

Відповідно до вимог ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Відмовляючи ОСОБА_1 у поновленні пропущеного строку на звернення до суду із скаргою на дії та бездіяльність посадових осіб виконавчої служби та залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції не встановив, коли саме у скаржника почався перебіг строку на звернення зі скаргою.

Так, з наявної у матеріалах справи копії скарги вбачається, що вона не містить прохальної частини, а, відтак, неможливо встановити, які саме дії чи рішення та від якої дати оскаржує ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 260 ЦПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Разом з тим, суд першої інстанції обмежився лише посиланнями на норми процесуального права. При цьому, суд не мотивував оскаржувану ухвалу, не дав оцінки доводам скарги в частині обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення зі скаргою, про які зазначала ОСОБА_1 у мотивувальній частині своєї скарги.

При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги, що за умови відсутності у наявній у справі скарзі чітко викладених вимог прохальної частини неможливо встановити початок строку на оскарження тих чи інших дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця, а, відтак, і висновки суду щодо пропущення зазначеного строку не можуть вважатися законними та обґрунтованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо допущення виконавчою службою ряду порушень, то обставини, на які скаржник посилається, обґрунтовуючи такі порушення, підлягають оцінці при розгляду скарги по суті, у разі, якщо суд прийде висновку про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із скаргою.

Враховуючи зазначене, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, перешкоджає подальшому провадженню у справі, що у відповідності до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 січня 2021 рокускасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 04 червня 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.