справа № 208/6105/15-ц
№ провадження 2/208/2268/21
РІШЕННЯ

Іменем України

22 жовтня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

Головуючого, судді - Івченко Т.П.

За участю: секретаря судового засідання Задьори В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості за кредитним договором DZB0GL від 20.08.2008 року», -

встановив:

У серпні 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості за кредитним договором DZB0GL від 20.08.2008 року», згодом 05.02.2018 року через канцелярію суду подали Уточнену позовну заяву, в якій просили суд стягнути солідарно з відповідачів на їх користь:

- заборгованість за кредитним договором DZB0GL від 20.08.2008 року, у розмірі 77277,69 (Долар США), що за курсом 28,86 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.01.2018 року складає 2230234,13 грн.

- стягнути солідарно з Відповідачів судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 15313,72 гривень.

02 грудня 2015 року Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська позовні вимоги були задоволені, солідарно стягнуто з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 887085,57 грн. та судові витрати у розмірі 3654,00 грн. (а.с.40 т.1).

18 січня 2016 року через канцелярію суду від ОСОБА_3 надійшла заява про перегляд заочного рішення від 01.12.2015 року (а.с. 47 т.1).

10 березня 2016 року Ухвалою суду Заочне рішення від 01.12.2015 року було скасовано та справу призначено до судового розгляду (а.с.64т.1).25.10.2016 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 208/6105/15 передано в провадження судді Івченко Т.П. у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_4 (а.с.86 т.1).

20 січня 2017 року через канцелярію суду надійшло Клопотання від Представника Відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 про витребування доказів (а.с.94-97 т.1).

08 червня 2017 року через канцелярію суду надійшла Заява від Представника Відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 про доручення до матеріалів справи оригіналу квитанції про сплату судового збору (а.с.109 т.1).

05 лютого 2018 року Ухвалою суду відкрито провадження по справі, визначено порядок розгляду справи у загальному порядку, призначено підготовче судове засідання (а.с.132 т.1).

05 лютого 2018 року Позивачем через канцелярію суду подано Уточнену позовну заяву зі збільшенням позовних вимог та додатками доданими до неї (а.с.136-155 т.1).

07 березня 2018 року Представником Позивача через канцелярію суду подано Клопотання про доручення до матеріалів справи доказів (а.с.177, 178-185 т.1).

17 квітня 2019 року надійшло Клопотання від Відповідача ОСОБА_3 про доручення доказів до матеріалів справи (а.с.226, 227-229 т.1).

09 жовтня 2019 року Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинськ Дніпропетровської області закрито підготовче провадження у справі, та справу призначено до судового розгляду (а.с.247 т.1).

26 квітня 20120 року Представник Позивача на електронну адресу суду надіслав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити їх, розглянути справу без участі представника та без застосування технічних засобів (а.с.44т.2).

Відповідно до статуту Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.05.2018 № 519, змінено найменування Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк».

Уточнені Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 (надалі Відповідач -1) 20.08.2008 року уклали кредитні договір DZB0GL00O000O241 (надалі - Договір). Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачу - 1 кредит у розмірі 25499,51 [Долар США] на термін до 20.08.2028 p., а Відповідач-1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач-1 повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для .погашення заборгованості: за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Відповідач-1 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

В порушення умов кредитного Договору Відповідач-1 свої зобов`язання не виконав, а ,саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України наслідками порушення Відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредитує право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач - 1 станом на 25.01.2018.року має заборгованість - 77277,69 (Долар США), яка складається з: 24397,86 [Долар США] - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 20859,01 [Долар США] - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 28332,68 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 8,66 [Долар США] - штраф (фіксована частина) та 3679,48 [Долар СШЛ] - штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобов`язання за Договором DZB0GL між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було укладено: Договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_2 (надалі Відповідач - 2) в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором Відповідача 1.

Відповідно до вимог ст.ст. 6.10, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Відповідно до умов Договору поруки, а саме п. 5, Позивачем було направлено на адресу Відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором DZB0GL. Згідно з п.6 Договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення. Згідно зі ст.32 ЦПК України позов може бути пред`явлений до кількох, осіб. Участь у справі кількох відповідачів допускається, якщо предметом спору є спільні права та. обов`язки кількох відповідачів; предметом спору є однорідні права та обов`язки.

Приймаючи до уваги, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники; предметом, спору є однорідні права та обов`язки, що випливають з кредитного договору та договору поруки, з метою здійснення принципу процесуальної економії, вважаємо за доцільне об`єднати позовні вимоги Позивача до кількох Відповідачів в одній позовній заяві.

Зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи складається зі сплаченого судового збору у розмірі 15313,72 грн. На підставі викладеного просить стягнути солідарно з Відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 77277,69 [Долар США], що за курсом 28,86 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.01.2018 року складає 2230234,13 грн. станом на 25.01,2018 р. за кредитним договором № DZBOGL від 20.08.2008 року а також стягнути солідарно з Відповідачів судові витрати. Позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву (а.с.44 т.2) в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, розглянути справу без його участі та без застосування технічних засобів, не заперечував розглянути справу без участі відповідачів.

Відповідачі не скористалися своїм правом та не подали в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та не подали зустрічний позов.

Відповідачем ОСОБА_3 через канцелярію суду 17.04.2019 року було як доказ альтернативний розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого на думку відповідача, згідно проведеного аналізу розрахунку наданого позивачем, вбачається, що останній платіж було здійснено нею 10.07.2012 року, та залишок на липень 2012 року по графіку наданим позивачем складає 24901,27 доларів США, а згідно проведеного нею розрахунку залишок становить 23866,53 доларів США, тобто різниця становить 1034,74 доларів США, тому сума заборгованості відрізняється від фактичної та за графіком, тому Відповідач приходить до висновку, що і відсотки нараховані на залишок заборгованості по тілу кредиту також будуть відрізнятись. Крім того пеня, згідно розрахунку наданого Позивачем повинна нараховуватись у валюті гривня, а вона нарахована в доларах США. Просить врахувати, що з 20.08.2008 року по 10.07.2012 року нею було сплачено загалом 16910,04 доларів США відсотків за користування кредитом та 1506,31 доларів США в рахунок погашення тіла кредиту.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомили, судові повістки - виклики направлялись відповідачам на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України, вважається доставленою, що підтверджується повідомленнями, які знаходяться в матеріалах справи та на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає причини неявки відповідачів неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачами відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому право такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідач будучи повідомленим належним чином про розгляд справи відносно нього про причини неможливості вчинення процесуальних дій суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, прийшов до наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 (надалі Відповідач -1) 20.08.2008 року уклали кредитні договір DZB0GL00O000O241 (надалі - Договір). Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачу - 1 кредит у розмірі 25499,51 [Долар США] на термін до 20.08.2028 p., а Відповідач-1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач-1 повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для .погашення заборгованості: за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору (а.с.20-23 т.1).

Відповідно до п. 8, яким передбачені особливі умови договору, п.п. 8.1. Банк зобов`язується надати "Позичальникові" кредитні кошти на строк з 20.08.2008 р. по 20.08.2028 р включно, у вигляді не поновлюваної лінії (далі - «Кредит») у розмірі 27989.71 дол. США (Двадцять сім тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять доларів США 71 центів на наступні цілі: у розмірі 25499,51 дол. США (Двадцять п`ять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять доларів США 51 центів) на придбання нерухомості / на споживчі цілі, з них 25000,00 дол. США (Двадцять п`ять тисяч доларів США 00 центів) на придбання нерухомості / на споживчі цілі шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 375.00 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 58.84 дол. США - для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 65.67 дол. США - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 2490.20 дол. США (Два тисячі чотириста дев`яносто доларів США 20 центів) на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2,2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,46% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми заданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 1,80% річних, від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2. даного Договору. Періодом сплати вважати період з "20" по "25" число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що оплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в Період сплати Позичальник сплачує відсотки, розраховані відповідно до п. п. 3.1, 3.3, винагороди розрахованої відповідяо до п. п. 1.1, 3.6 цього договору. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіка погашення кредиту (Додаток № 2). п.п. 8.2. Для виконання, даного договору Банк відкриває Позичальникові рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншими платежам. Позичальник доручає, без додаткового узгоджених, перерахувати кредитні кошти: Винагороду за надання фінансового інструменту Банку у розмірі 375,00 дол. США, на оплату страхових платежів у розмірі 124,51 дол. США на поточний .рахунок Страхової компанії «Інгосстрах». Позичальник доручає Банку провадити погашення заборгованості по даному Кредитному договору в передбачені даним договором строки за рахунок коштів, розміщених па рахунку № , що відповідає платіжній картці № , емітованої ПриватБанком. Зазначене доручення Позичальника не підлягає виконанню Банком у випадку пред`явлення Позичальником документа, що підтверджує сплату заборгованості іншим способом. Кредит надається в обмін на зобов`язання Позичальника по поверненню Кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним Договором строки. п.п. 8.3. Забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за даним Договором виступає іпотека квартири 2-кімнатна квартира загальною площею 44,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . договір поруки № DZBOGL/1 від 20.08.2008 р, укладений з ОСОБА_2 , а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані Банку з метою забезпечення зобов`язань за даним Договором. п.п. 8.4. При порушенні Позичальником зобов`язань із погашення Кредиту, Позичальник сплачує Башту пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. При достроковому (як повному, так і частковому) погашенні кредиту Позичальник додатково сплачує Банку за користування кредитом 0% від суми кредиту, що погашається достроково (а.с.23т.1).

Отже, умовами договору сторони погодили як і загальний строк кредитування, так і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту основного зобов`язання.

Згідно Договору Відповідач-1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язання за Договором DZBOGL від 20.08.2008 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та поручителем ОСОБА_2 (надалі Відповідач 2) було укладено 20.08.2008 року Договір поруки DZBOGL/1 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором Відповідача-1, згідно пункту 16 Договору поруки, яким передбачені особливі умови, предметом цього договору є надання поруки ПОРУЧИТЕЛЕМ перед КРЕДИТОРОМ за виконання ОСОБА_6 (далі - БОРЖНИК) зобов`язань за кредитним договором від 20.08.2008 року № DZBOGL (далі - Кредитний договір), згідно якого КРЕДИТОР надав БОРЖНИКУ кредит у розмірі 27989.71 дол. США (Двадцять сім тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять доларів США 71 центів) на наступні цілі: у розмірі 25499,51 дол. США (Двадцять п`ять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять доларів США 51 центів) на придбання нерухомості / на споживчі цілі, з них 25000,00 дол. США (Двадцять п`ять тисяч доларів США 00 центів) на придбання нерухомості / на споживчі цілі шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 375.00 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент наданім кредиту, 58.84 дол. США - для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 65.67 дол. США - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 2490.20 дол. США (Два тисячі чотириста дев`яносто доларів США 20 центів) на сплату страхових платежів, а БОРЖНИК повинен виконати зобов`язання з: повернення кредиту, наданого у вигляді, в сумі 25499.51 (далі по тексту - Кредит) у строк з 20.08.2008р. по 20.08.2028р. включно; сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 1.46 відсотків за місяць у Період сплати з "20" по "25" число кожного місяця; щомісячно у Період сплати надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 424.97 долл. США для погашення заборгованості за Кредитним договором, яка включає заборгованість за кредитом, відсотками, винагородою, комісією; сплати відсотків за користування кредитом при порушенні БОРЖНИКОМ зобов`язань по погашенню кредиту у розмірі Нуль цілих відсотків за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Розраховані згідно цього пункту договору відсотки сплачуються БОРЖНИКОМ окремо понад суми щомісячного платежу за Кредитним договором разом із несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу; сплаті винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 1.80% від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, відповідно до умов та строків, передбачених Кредитним договором. Погашення за Кредитним договором здійснюється в строк з 20 по 25, або у строки згідно Графіку погашення кредиту (Додаток 2) до Кредитного договору); сплати пені в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня

сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Виконання зобов`язань зі сплати відсотків, винагороди за надання фінансового інструменту та комісії за користування кредитом, а також сплати інших винагород, штрафів, пень та інших платежів, відшкодовувати збитки, витрати у відповідності, порядку та строки, зазначені у Кредитному договорі; п.2 ПОРУЧИТЕЛЬ відповідає перед КРЕДИТОРОМ за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і БОРЖНИК, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків; п.5 у випадку невиконання БОРЖНИКОМ зобов`язань за Кредитним договором, БОРЖНИК і ПОРУЧИТЕЛЬ відповідають перед КРЕДИТОРОМ як солідарні боржники (а.с. 24 з обох боків т.1).

Згідно ордеру про отримання коштів від 20.08.2008 року Відповідачу 1 на його рахунок № НОМЕР_2 , 20 серпня 2008 року зараховано платіж у розмірі 25000,00 доларів США, з призначенням платежу на придбання квартири згідно кредитного договору № DZBOGL від 20.08.2008 року (а.с.178 т.1).

Відповідачем порушені зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, тому у Позивача є право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, у зв`язку з чим Відповідач 1, станом на 25.01.2018.року має заборгованість - 77277,69 (Долар США), яка складається з: 24397,86 долар США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 20859,01 Долар США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 28332,68 Долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 8,66 (Долар США) - штраф (фіксована частина) та 3679,48 (Долар США) - штраф (процентна складова).

Згідно кредитного договору сторони погодили, що при виникненні порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору, банк на власний розсуд, має право, зокрема, змінити умови договору, зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення.

Відповідно до умов Договору поруки, а саме п. 5, Позивачем було направлено 30.06.2015 року на адресу Відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором DZBOGL від 20.08.2008 року (а.с.16 т.1).

Згідно з п.6 Договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі, кредитора, протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання, вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення (а.с.24 т.1).

При цьому, згідно ст.212, 611, 651 ЦК щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором.

Згідно до ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Умовами кредитного договору визначено, що договір може бути змінений у встановленому даним договором порядку. Тобто, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту шляхом направлення відповідного повідомлення, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення.

В позовній заяві позивачем зазначено, що внаслідок неналежного виконання Відповідачем 1, взятих на себе зобов`язань за кредитним Договором DZBOGL від 20.08.2008 року, станом на 25.01.2018.року має заборгованість - 77277,69 (Долар США), яка складається з: 24397,86 долар США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 20859,01 Долар США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 28332,68 Долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 8,66 (Долар США) - штраф (фіксована частина) та 3679,48 (Долар США) - штраф (процентна складова).

Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості який долучений до позовної заяви (а.с.140-151 т.1).

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись порукою.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частина 2 ст.554 ЦК України визначає також, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Вимога ст.526 ЦК України щодо обов`язку виконувати зобов`язання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002р. № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідач 1 станом на 25.01.2018.року має заборгованість - 77277,69 (Долар США), яка складається з: 24397,86 долар США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 20859,01 Долар США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 28332,68 Долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 8,66 (Долар США) - штраф (фіксована частина) та 3679,48 (Долар США) - штраф (процентна складова), розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості який долучений до позовної заяви.

Згідно наданого розрахунку, починаючи з 10.07.2012 року Відповідач 1 неналежно виконує взяті на себе зобов`язань за кредитним Договором № DZHCGK05310259 (а.с. 228 т.1).

Розрахунок заборгованості відповідача за кредитом, який надано позивачем, є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів Відповідача - всі проведені операції. Виписка є первинним бухгалтерським документом. З матеріалів справи не вбачається, а Відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином.

Надана виписка по рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі, та враховується судом при постановленні рішення.

Вирішуючи спір в частині вимог до поручителя за договором ОСОБА_2 , судом враховані спірні правовідносини та норми матеріального права, які їх регулюють.

Так, відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За частиною 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно із частиною 1 статті 598, статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина 1 статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини 4 статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Подібна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц (провадження № 14-145цс18).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, с обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, зокрема щодо грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Як вбачається із матеріалів справи Відповідач - 1 здійснила останні платіж 10.07.2012 року вимогу поручителю було направлено лише 30.06.2015 року, тобто більш ніж через шість місяців (а.с. 16 т.1).

До суду позивач звернувся з позовною заявою 12.08.2015 року (а.с.7 т.1).

Згідно розрахунку, останній платіж Відповідачем 1 було здійснено 10.07.2012 року (а.с.228 т.1).

Відтак положення частини 4 статті 559 ЦК України передбачено, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів згідно з графіком, а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, й суд, встановивши, що банк пред`явив вимогу до поручителя поза межами шести місяців за кожним місячним платежем й звернувся до суду із цим позовом лише 12 серпня 2015 року (а.с.7 т.1), внаслідок чого порука припинилась, оскільки кредитор визначив виконання зобов`язання, яке згідно із цим договором мало виконуватися за графіком погашення кредиту щомісячно згідно графіку щомісячних платежів, тому зі спливом шестимісячного строку з дня виникнення заборгованості припинилося право позивача нараховувати основну суму заборгованості, відсотки, інші платежі на підставі умов договору до особи поручителя в силу частини 4 статті 559 ЦК України.

Встановивши, що порука є припиненою в силу частини 4 статті 559 ЦК України згідно встановлених правовідносин, підстав для стягнення заборгованості з такого поручителя немає.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами частини першої статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи в судах) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 4 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша, третя статті 10 ЦПК України у редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи в судах; стаття 12 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року).

За приписами статті 57 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи в судах) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Аналогічні норми містяться у статті 76 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року.

Статтею 212 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи в судах) установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Такі ж вимоги передбачені у статті 89 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 25.01.2018.року має заборгованість - 77277,69 (Долар США), яка складається з: 24397,86 долар США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 20859,01 Долар США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 28332,68 Долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 8,66 (Долар США) - штраф (фіксована частина) та 3679,48 (Долар США) - штраф (процентна складова).

Разом з тим, суд не погоджується з визначеним Банком розміром заборгованості в сумі 77277,69 (Долар США), з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено вище та визнається сторонами, Банк скористався передбаченим умовами Кредитного договору правом та звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом про дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості з ОСОБА_1 та її фінансового поручителя і цей позов було задоволено 02.12.2015 року Заочним рішенням суду.

Тоді як, із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

Вимог про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України Банк не заявляв, а відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу у межах позовних вимог.

За таких обставин суд вважає доведеним розмір заборгованості за Кредитним Договором № DZHCGK05310259 від 20 серпня 2008 року в сумі 24397,86 долар США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту) та 10050,38 долар США за відсотками за користування кредитом, загалом 34448, 24 долар США підлягає стягненню з Відповідач -1, враховуючи, що зобов`язання Відповідача -2 за договорами поруки припинились.

Вказаний висновок відповідає висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 703/3191/18 (провадження № 61-5999св19), та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 203/2296/17 (провадження № 61-46086св18).

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частини четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, кредитору забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі за дії, які банк здійснює на власну користь чи споживач здійснює на користь банку, тому позовні вимоги банку про стягнення штрафу з Відповідача - 1 задоволенню не підлягають.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору № DZHCGK05310259 від 20 серпня 2008 року про сплату позичальником на користь банку таких платежів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Пунктом 8.4 передбачено, що при порушенні Позичальником зобов`язань із погашення Кредиту, Позичальник сплачує Банту пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні, за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати, натомість Позивачем в позові пеня нарахована в доларах США.

Згідно ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК).

За положеннями ст.61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

В той же час, вищенаведеними умовами кредитного договору передбачено одночасне застосування пені та штрафу за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань, взятих на себе позичальником по даному договору.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання Банком положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача, нарахованих сум пені.

Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Інші доводи позивача, відповідача, які наведені у позові, в поясненнях в ході розгляду справи, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином підводячи підсумок викладеному, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором DZB0GL від 20.08.2008 року, у розмірі 77277,69 (Долар США), що за курсом 28,86 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.01.2018 року складає 2230234,13 грн., підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором DZB0GL від 20.08.2008 року, у розмірі 34448,24 долар США, яка складається з заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 24397,86 долар США, та відсотків за користування кредитом у розмірі 10050,38 долар США.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 6826 (шість тисяч вісімсот двадцять шість) гривень 43 копійки, що становить 44,58 % сплаченого судового збору, який є пропорційним розміру задоволених позовних вимог у зв`язку з частковим задоволенням позову.

Керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банка «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості за кредитним договором DZB0GL від 20.08.2008 року» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (р/рах. № НОМЕР_4 , МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором № DZB0GL від 20.08.2008 року у розмірі 34448 (тридцять чотири тисячі чотириста сорок вісім) долари США 24 центи, що за курсом 28,86 відповідно до службового розпорядження від 25.01.2018 року становить 994176 (дев`ятсот дев`яносто чотири тисячі сто сімдесят шість) гривень 21 копійка.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (р/рах. № НОМЕР_4 , МФО 305299, ) судові витрати в розмірі 6826 (шість тисяч вісімсот двадцять шість) гривень 43 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції Дніпровського апеляційного суду.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, ;

відповідач 1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 ,

відповідач 2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ,

Суддя Івченко Т. П.