Номер провадження: 22-ц/813/5718/21
Номер справи місцевого суду: 521/1707/14-ц
Головуючий у першій інстанції Гуревський В.К.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Сєвєрової Є.С., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря Бєляєвої О.К.

з участю: представника позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради (правонаступник ОСОБА_3 ) на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року (одноособово суддя Гуревський В.К.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської міської ради (правонаступник ОСОБА_3 ) про визнання заповіту недійсним,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

08.02.2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись із позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту від 22.04.2010 року, вчиненого ОСОБА_4 .

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , батько позивачів, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Між спадкодавцем і позивачами були добрі стосунки, спадкодавець постійно говорив, що в разі його смерті спірна квартира повинна бути розділена між його дітьми. Спадкодавець проживав у вказаній квартирі з дружиною ОСОБА_5 і тому просив позивачів почати оформлення документів на квартиру лише після смерті останньої. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, після поховання якої позивачі звернулися до юриста для оформлення квартири, однак їм стало відомо, що власником квартири була ОСОБА_5 , право власності на яку було оформлено на підставі заповіту ОСОБА_4 . Пізніше позивачі дізналися, що заповіт складений за тиждень до смерті ОСОБА_4 , тобто в період коли він не міг відповідати за свої дії, оскільки був важко хворий. За місяць до смерті, хвороба у батька прогресувала, він не міг розуміти оточуючих, де він знаходиться, що робить та адекватно не сприймав реальність. ОСОБА_5 , знаючи про їх домовленість з батьком, скориставшись його безпорадністю, обманним шляхом оформила заповіт, а потім прийняла спадщину і стала власником квартири. Все це ОСОБА_5 зробила без врахування спадкоємців першої черги та без їх відома. Під час розгляду справи позивачі подали заяву про поновлення строку позовної давності.

Посилаючись на зазначені обставини позивачі просили: скасувати заповіт, за яким ОСОБА_4 заповів ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати свідоцтво на ім`я ОСОБА_5 про право власності у порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 (син ОСОБА_5 ) в особі представника позов не визнав, у відзиві на позовну заяву просив застосувати строки позовної давності.

У судовому засіданні 16.07.2015 року представник позивачів позов підтримав, представник відповідача позов не визнав.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16.07.2015 рокупозовну заяву задоволено частково. Суд: поновив ОСОБА_1 і ОСОБА_2 строк звернення до суду; визнав недійсним заповіт, складений 22.04.2010 року ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовим Д.С. 22.04.2010 р., зареєстрований в реєстрі за № 1024, на користь ОСОБА_5 си ОСОБА_6 ; скасував свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 від 10.12.2010 року п`ятої Одеської державної нотаріальної контори, реєстраційний №2-2002. Суд встановив порядок виконання рішення суду, відповідно до якого після набрання законної сили, рішення є підставою для реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_5 и на квартиру АДРЕСА_1 .

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Відповідач ОСОБА_3 не погодився із рішенням суду від 16.07.2015 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалите нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника ОСОБА_3 зазначає:

Оскаржуване рішення ґрунтується виключно на висновках експертизи № 211 від 28.04.2015 року та фактично спрямоване лише на захист інтересів позивачів, без урахування прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву подано 08.02.2014 року без сплати судового збору. Позовну заяву слід було залишити без руху для усунення її недоліків, однак суддя проігнорував норми закону і ухвалою від 13.02.2014 року відкрив провадження у справі, у свою чергу, квитанцію про сплату судового збору позивачі так і не надали.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , а 17.06.2010 року позивачі звернулись до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого батька. 17.08.2010 року до п`ятої Одеської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини за заповітом після чоловіка. З огляду на існування заповіту та заяви позивачів про прийняття спадщини, позивачам двічі направлялись відповіді п`ятою Одеською державною нотаріальною конторою від 17.11.2010 року (остання відповідь) про відмову у праві на спадкування через наявність заповіту. У судових засіданнях встановлено та підтверджено представником позивачів, що їм було відомо про існування оспорюваного заповіту і вони дійсно отримували відповіді про відмову оформленні спадщини. З цього моменту і почався перебіг строків позовної давності. Якщо позивачі вважали своє право якимось чином порушеним у них був строк в три роки щоб звернутись до суду, але вони цього не зробили.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 і згідно її заповіту усе належне їй на час смерті майно вона заповідала сину, відповідачу ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_3 розпочав процедуру оформлення належної йому за заповітом спадщини, однак не зміг її оформити через спір у суді.

У судових засіданнях представник ОСОБА_3 неодноразово звертав увагу суду на абсурдність й існуючі протиріччя у поясненнях свідків і у висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 211 від 28.04.2015 року та додатково виклав це у додаткових поясненнях від 14.07.2015 року, проте суд їх проігнорував, не звернув уваги та не надав їм жодної правової оцінки.

На виконання ухвали від 24.03.2015 року, 28.04.2015 року КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» підготувала Звіт судово-психіатричного експерта № 211. Відповідач звертав увагу суду на численні помилки, недоліки, неточності та обставини і висновки експертної комісії, які протирічать один одному, але суд їх проігнорував. Виходячи з висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, експертна комісія вбачає ознаки того, що на момент складення оспорюваного заповіту ОСОБА_4 страждав розладами психічної діяльності, що відноситься до психічних розладів і класифікуються за Міжнародною статистичною класифікацією хвороб (МКХ-10). Разом з тим, висновки експерта з приводу того, що на час укладення правочину ОСОБА_4 , за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, на думку ОСОБА_3 , спростовується матеріалами справи, медичною документацією та клінічно-експертними даними про перебіг хвороби ОСОБА_4 . Висновки стосовно ОСОБА_4 щодо нездатності ним усвідомлювати свої дії та керувати ними на час вчинення правочину зроблені лише на підставі показів свідків. Не можна погодитись з висновками експерта, що нібито в момент складення заповіту ОСОБА_4 був неадекватний, погано розумів оточуючих, не міг відповідати за свої вчинки. Перераховані у висновку експерта ознаки можливого психічного розладу ОСОБА_4 не перешкоджали йому в повній мірі здійснювати опір пропозиціям третіх осіб. Жоден із свідків не був присутнім при нібито спонуканні ОСОБА_4 до підписання ним оспорюваного заповіту, свідки надали суду суперечливі свідчення та висловили свої міркування щодо відносин між сторонами по справі та померлим ОСОБА_4 , ні як інакше, як особисті припущення, покази свідків розцінювати неможливо.

Починаючи з подачі позовної заяви позивачі розуміли, що ними пропущено строк на подачу позовної заяви, однак жодних клопотань про поновлення вказаного строку до суду не надходило. 27.01.2015 року відповідач звернуся до суду із заявою про застосування строків позовної давності, і лише 14.07.2015 року позивачі звернулись із заявою про поновлення пропущених строків на подання позовної заяви. Позивачами не надано доказів поважності пропуску строків позовної давності, а судом першої інстанції безпідставно ці строки поновлено.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

У запереченнях на скаргу представник позивачів ОСОБА_7 зазначає:

Позивачі подали позовну заяву без сплати судового збору, ухвалою від 10.02.2014 року позовна заява залишена без руху для виправлення недоліків, на що, позивачі подали заяву про усунення недоліків додавши квитанцію про сплату судового збору.

З огляду на позицію, приведену відповідачем відносно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, потрібно зазначити, що відповідачем звертається увага на невеликі окремі факти і не звертається увага на всі факти та обставини у сукупності, на підставі яких зроблений кінцевий висновок експертизи, який чітко відповів на поставлені судом питання, та підтвердив той факт, що ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати під час складення спірного заповіту.

Відповідачем звертається увага на нібито безпідставний пропуск позивачами строку позовної давності, але у заяві позивачів про поновлення пропущеного строку позовної давності причини пропуску були викладені. Відповідач не бере до уваги події, що мали місце до укладення заповіту, і не надає належної оцінки цим подіям, його доводи ґрунтуються лише на фактах звернень до п`ятої Одеської державної нотаріальної контори та отримання на ці звернення відповідей. Строк позовної давності пропущений з поважних причин через дотримання позивачами домовленості з батьком.

Висновок експертизи побудований з урахуванням основних принципів експертної оцінки, сукупного аналізу представлених фактів та обставин, виходячи з всебічного дослідження медичної документації та наявних доказів у матеріалах справи. Строк позовної давності, який пропущений позивачами, пропущений з поважних причин.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

ОСОБА_4 , за життя, 22.04.2010 року вчинив заповіт, відповідно до якого усе належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповів дружині ОСОБА_5 (а.с.46 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с.47 зворот т.1).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 (а.с.54,55 т.1).

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , до нотаріальної контори звернулись спадкоємці першої черги 17.06.2010 року дочка ОСОБА_1 і син ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкоємець за заповітом дружина спадкодавця - ОСОБА_5 (а.с.39,39 зворот,41,42,46-50,59 т.1).

17.11.2010 року п`ята Одеська нотаріальна контора повторно повідомила позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про наявність заповіту від 22.04.2010 року і роз`яснила право на обов`язкову частку, відповідно до ст. 1241 ЦК України, а також про право на оспорення заповіту у судовому порядку (а.с.52,52 зворот т.1).

10.12.2010 року, на підставі заяви ОСОБА_5 , державний нотаріус видав на ім`я ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка складається з квартири АДРЕСА_1 (а.с.56 зворот, 57 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла, спадкоємцем після смерті останньої став її син ОСОБА_3 (а.с.50 т.2).

08.02.2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись із позовом про визнання заповіту недійсним з підстав того, що спадкодавець під час вчинення заповіту не розумів значення своїх дій (а.с.1,2 т.1).

27.01.2015 року представник відповідача ОСОБА_3 подав заяву про застосування строків позовної давності (а.с.170-172 т.1).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №211 від 28.04.2015 року, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними при складанні заповіту на ім`я ОСОБА_5 , який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовим Д.С. 22.04.2010 року за №1024 (а.с.199-203 т.1).

14.07.2015 року представник позивачів ОСОБА_7 подав заяву про поновлення строку позовної давності (а.с.230,231 т.1).

Судом апеляційної інстанції встановлені нові обставини і досліджені нові докази.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер відповідач ОСОБА_3 (а.с.43 т.2).

04.03.2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом. 04.03.2016 року державний нотаріус повідомив ОСОБА_1 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 (а.с.2,3,17 спадкової справи, т.2).

14.12.2016 року державний нотаріус повідомив апеляційний суд, що ОСОБА_1 не надано рішення суду, яке набрало чинності про встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із ОСОБА_3 (а.с.5 т.2).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.03.2017 року до участі у справі залучено Одеську міську раду (далі-ОМР) в якості правонаступника відповідача ОСОБА_3 , у порядку відумерлості спадщини (а.с.59-61 т.2).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.11.2015 року (за клопотанням ОСОБА_3 ) і ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.08.2017 року у справі призначена повторна посмертна судово-психіатрична експертиза (а.с.33-35, 102-104 т.2).

Згідно висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи №1 від 03.01.2019 року, ОСОБА_4 під час складання заповіту 22.04.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовим Д.С. за реєсровим №1024 виявляв ознаки органічних психічних розладів судинного ґенезу (внаслідок гіпертонічної хвороби, церебрального атеросклерозу, дисциркуляторної енцефалопатії, гострого порушення мозкового кровообігу) з вираженими когнітивними розладами, які істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.216-225 т.1).

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 21.11.2019 року представник ОМР, як правонаступник ОСОБА_3 , підтримала апеляційну скаргу (а.с.8-10 т.3).

Між сторонами виникли правовідносини з оспорювання заповіту, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, поновлюючи ОСОБА_1 і ОСОБА_2 строк позовної давності та задовольняючи позов частково шляхом визнання недійсним заповіту та скасування свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом виходив з поважності причин пропуску строку і доведеності позовних вимог (а.с.234-238 т.1).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду з таких підстав.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1216 ч.1, 1217 ч.1, 1218 ч.1, 1220 ч.1, 1222 ч.1 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який за життя 22.04.2010 року вчинив заповіт, відповідно до якого усе належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповів дружині ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251, 1252 ЦК України.

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори звернулись спадкоємці першої черги: 17.06.2010 року дочка ОСОБА_1 і син ОСОБА_2 ; 17.08.2010 року спадкоємець за заповітом дружина ОСОБА_5 .

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1223, 1258, 1261 УК України).

17.11.2010 року п`ята Одеська нотаріальна контора повторно повідомила позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про наявність заповіту від 22.04.2010 року і роз`яснила право на обов`язкову частку, відповідно до ст. 1241 ЦК України, а також про право оспорення заповіту у судовому порядку.

Частиною 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним? і не відповідало його волі.

08.02.2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись із позовом про визнання заповіту недійсним з підстав того, що спадкодавець під час вчинення заповіту не розумів значення своїх дій.

Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ст. 225 ч.1 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Загальні підстави недійсності правочину визначені ст. 215 ЦК України. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України..

Призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: психічний стан особи (ст. 105 ч.1 п.2 ЦПК України ).

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №211 від 28.04.2015 року, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними при складанні заповіту на ім`я ОСОБА_5 , який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовим Д.С. 22.04.2010 року за №1024.

Не погоджуючись із рішенням суду від 16.07.2015 року, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 звертав увагу на те, що висновок судово-психіатричної експертизи №211 від 28.04.2015 року, за формою та змістом не відповідає вимогам закону, зокрема: невідомо звідки експертна комісія отримала історію хвороби №10791 МКБ №10; 22.04.2010 року (під час вчинення заповіту) ОСОБА_4 обстежував лікар і констатував факт адекватності та присутність свідомості у ОСОБА_4 ; висновки експертів не відповідають фактичним обставинам щодо протікання хвороби у ОСОБА_4 і обґрунтовані із посиланням не на медичну документацію, а на пояснення свідків, які не є фахівцями у психіатрії (а.с.246-248 т.1).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.11.2015 року (за клопотанням ОСОБА_3 ) і ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.9821.08.2017 року у справі призначена повторна посмертна судово-психіатрична експертиза, для проведення експертизи судом апеляційної інстанції витребувана і надіслана експертам історії хвороби стосовно ОСОБА_4 (а.с. 145-173 т.2).

Згідно висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи №1 від 03.01.2019 року, ОСОБА_4 під час складання заповіту 22.04.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовим Д.С. за реєстровим №1024 виявляв ознаки органічних психічних розладів судинного ґенезу (внаслідок гіпертонічної хвороби, церебрального атеросклерозу, дисциркуляторної енцефалопатії, гострого порушення мозкового кровообігу) з вираженими когнітивними розладами, які істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином у справі наявні два висновки судово-психіатричної експертизи, один з яких від 28.04.2015 року надає категоричну відповідь про те, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними при складанні заповіту на ім`я ОСОБА_5 , який був посвідчений 22.04.2010 року, а інший від 03.01.2019 року не надає категоричної відповіді, зазначаючи, що ОСОБА_4 під час складання заповіту 22.04.2010 року виявляв ознаки органічних психічних розладів судинного ґенезу (внаслідок гіпертонічної хвороби, церебрального атеросклерозу, дисциркуляторної енцефалопатії, гострого порушення мозкового кровообігу) з вираженими когнітивними розладами, які істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ч.1 ЦПК України).

Експертиза призначається ухвалою суду, де зазначаються: підстави та строк для проведення експертизи; з яких питань потрібні висновки експертів, ім`я експерта або найменування експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; об`єкти, які мають бути досліджені; перелік матеріалів, що передаються для дослідження…(ст. 144 ч.1 ЦПК України в редакції станом на 2015 рік).

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до висновків судово-психіатричної експертизи №211 від 28.04.2015 року, яка викликає сумніви, оскільки медична документація для проведення вказаної експертизи судом першої інстанції, у встановленому законом порядку, не надсилалась. Зі змісту висновку також вбачається, що експерти досліджували і ґрунтували свої висновки, у тому числі, на підставі письмових пояснень ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які в якості свідків судом не допитувались і не попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень (а.с.186-190,195-197 т.1).

Письмові пояснення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.186-189 т.1, в силу ст. 78 ч.1 ЦПК України, є недопустимими доказами, оскільки суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Висновок посмертної судово-психіатричної експертизи №1 від 03.01.2019 року не зазначає про абсолютну неспроможність спадкодавця під час вчинення заповіту.

Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року (постанова Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 359/3849/14-ц).

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нову постанову, суд апеляційної інстанції надавши належну правову оцінку наявним? у матеріалах справи доказам, встановивши відсутність належних? та допустимих доказів того, що під час складання заповіту ОСОБА_2 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, та ураховуючи те, що проведеною у справі експертизою не було встановлено абсолютної неспроможності ОСОБА_2 у момент складання ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними,?а посилання на те, що слід піддати сумніву збереження спроможності? на здатність заповідача повноцінно усвідомлювати значення своїх дій? та керувати ними, саме по собі не є підставою для визнання складеного? у такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним (постанова Верховного Суду 18.02.2021 року по справі № 727/9908/17-ц).

Зважаючи на те, що висновок судово-психіатричної експертизи №211 від 28.04.2015 року викликає обґрунтовані сумніви в його правильності, оскільки містить обґрунтування із посиланням на медичну документацію, яка судом експертам не надавалась, а також на свідчення осіб, які судом, у встановленому законом порядку не допитувались, у подальшому позивачі належними та допустимими доказами не довели абсолютної неспроможності ОСОБА_4 на момент вчинення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, заповіт не може бути визнаний недійсним з підстав ч. 1 ст. 225 ЦК України, у зв`язку з чим колегія суддів відмовляє у позові за недоведеністю позовних вимог. З огляду на те, що вимоги в частині визнання заповіту недійсним не підлягають задоволенню, відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_7 щодо скасування свідоцтва про право власності ОСОБА_5 у порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 в особі представника заявляв у суді першої інстанції про застосування строків позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 257 ч.1, 264 ч.1 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 ,а із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулись 17.06.2010 року. 17.11.2010 року п`ята Одеська нотаріальна контора повторно повідомила позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про наявність заповіту від 22.04.2010 року і роз`яснила право на обов`язкову частку, відповідно до ст. 1241 ЦК України, а також про право на оспорення заповіту у судовому порядку.

Отже про порушене право позивачам було відомо у травні-червні 2010 року, у листопаді 2010 року нотаріальна контора повторно повідомила позивачам про наявність заповіту, однак із позовом про захист порушеного права позивачі звернулись у лютому 2014 року (а.с.1,2 т.1).

Мотиви і причини пропуску позивачами строку позовної давності, наведені представником у заяві від 14.07.2015 року (домовленість зі спадкодавцем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ), не є поважними причинами пропуску строку.

Зважаючи на те, що позивачі не довели своїх позовних вимог, відсутні підстави для застосування строку позовної давності, оскільки строком позовної давності захищається порушене право.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника відповідача у скарзі (до участі у справі в якості правонаступника відповідача ОСОБА_3 залучена ОМР у порядку відумерлості спадщини, яка підтримала апеляційну скаргу) щодо необґрунтованості та неналежної оцінки висновку судово-психіатричної експертизи №211 від 28.04.2015 року і недоведеності вимог, - прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового судового рішення.

Доводи представника позивачів у запереченнях на скаргу, що: відповідачем звертається увага на невеликі окремі факти і не звертається увага на всі факти та обставини у сукупності, на підставі яких зроблений кінцевий висновок експертизи, який чітко відповів на поставлені судом питання, та підтвердив той факт, що ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати під час складення спірного заповіту; відповідач звертає увагу на пропуск строку позовної давності, але у заяві позивачів про поновлення пропущеного строку позовної давності причини пропуску були викладені і відповідач не взяв до уваги події, що мали місце до укладення заповіту, не надав їм належної оцінки; строк позовної давності пропущений з поважних причин через дотримання позивачами домовленості з батьком; висновок експертизи побудований з урахуванням основних принципів експертної оцінки, сукупного аналізу представлених фактів та обставин, виходячи з всебічного дослідження медичної документації та наявних доказів у матеріалах справи, - до уваги не приймаються.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 110 ЦПК України).

Висновок судово-психіатричної експертизи №211 від 28.04.2015 року ґрунтується на медичній документації, яка, у встановленому законом порядку, судом експертам не надсилалась, крім того, експерти досліджували і ґрунтували свої висновки, у тому числі, на підставі письмових пояснень ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які в якості свідків судом не допитувались і не попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень. Отже, на думку колегії суддів, вказаний висновок не є допустимим та достатнім доказом для встановлення психічного стану спадкодавця на час вчинення заповіту.

Разом з тим, висновок повторної посмертної судово-психіатричної експертизи №1 від 03.01.2019 року не зазначає про абсолютну неспроможність спадкодавця під час вчинення заповіту.

Між тим, підставою для визнання правочину недійсним за ст.225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Позивачі пропустили строк позовної давності без поважних причин, проте, оскільки у позові відмовляється за недоведеністю позовних вимог, колегія суддів не застосовує строки позовної давності.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Позивачі не довели своїх вимог, тому відсутні підстави для ствердження про порушення їхніх прав, за захистом яких вони звернулися до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ст. 376 ч.ч.1,2 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про задоволення позову, суд порушив норми матеріального і процесуального права ст. 225 ЦК України і ст. ст. 76-81,89,110 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу представника відповідача, а рішення суду скасовує з прийняттям нового судового рішення.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст.141 ч.ч.1,2 ЦПК України).

Колегія суддів задовольняє скаргу і скасовує рішення суду з прийняттям нового про відмову у позові, тому позивачі не мають права на відшкодування судових витрат. Судові витрати відповідача можу бути відшкодовані відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.2, 376 ч.ч.1,2,381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради (правонаступник ОСОБА_3 ) задовольнити

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 доОдеської міської ради (правонаступник ОСОБА_3 ) про визнання заповіту недійсним.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови суду.

Повний текст постанови суду складено 07.06.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Є.С. Сєвєрова

Г.Я. Колесніков