25.05.2021 Справа № 363/1047/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Щур А.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Бюро Проектного Управління» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, збитків та штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до ТОВ «Бюро Проектного Управління» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, збитків та штрафних санкцій, в якому просив стягнути з відповідача на його користь основний борг в розмірі 13 420 грн.; три відсотки річних та інфляційні кошти в розмірі 6 621 грн.; упущену вигоду в розмірі 600 000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 200, 41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.02.2016 року між ТОВ «Бюро Проектного Управління» та ОСОБА_1 був укладений договір поставки запчастин для маломірного прогулянкового судна (моторної яхти). Відповідно до умов Договору, Продавець зобов`язався поставити до кінця лютого 2016 року та передати у власність, а Покупець оплатити та прийняти товар, а саме - судове обладнання у кількості 8 одиниць за ціною 1 232 євро в гривнях по курсу Національного банку України на момент оплати. Відповідно до умов договору, 02.02.2016 року Покупець сплатив аванс в сумі 13 420 грн. Проте, у порушення умов Договору, Продавець не поставив товар у строк. Прострочка поставки товару склала більше місяця, внаслідок чого актуальність товару для Покупця відпала. 30.03.2016 року ОСОБА_1 відмовився від Договору та вимагав повернення авансу, однак відповідач відмовився повертати аванс та станом на день подачі вказаного позову до суду аванс ОСОБА_1 не був повернутий. Строк постачання товару був встановлений 3-4 тижня від моменту передоплати, тобто відповідач був зобов`язаний поставити товар позивачу не пізніше кінця лютого 2016 року. Крім того, позивач мав намір використовувати своє судно для підприємницької діяльності - організації морських прогулянок та морської рибалки. Внаслідок того, що відповідач не поставив товар вчасно, позивач був не в змозі вчасно здійснити ремонт судна та спустив його на воду тільки наприкінці липня 2016 року. При цьому, якби відповідач виконував належним чином свої зобов`язання по Договору, судно було б спущено на воду наприкінці квітня 2016 року. Таким чином, внаслідок порушення Договору відповідачем ОСОБА_1 втратив приблизно п`ять місяців сезон травень - жовтень 2016 року, впродовж яких він міг би отримувати прибуток від експлуатації судна. Відповідно до середніх цін на ринку оренди подібних суден в Одесі, година оренди 14 метрової моторної яхти у курортний сезон коштує щонайменше 2 000 грн., при цьому у вихідні та святкові дні 1-9 травня, 28-30 червня, 24 серпня ціни зростають. Тобто, якщо рахувати середній час оренди яхти 3 години, середню регулярність оренди 5 разів на тиждень (навіть без врахування підвищення цін у вихідні та святкові дні), упущена вигода за сезон 2016 (5 місяців)дорівнюватиме 600 000 грн. Індекс інфляції з лютого 2016 року по лютий 2019 року відповідно до офіційних даних Міністерства фінансів України становить 130,2%. Таким чином, 13 420 грн. основного боргу з урахуванням 3% річних та 130.2% інфляції становить 20 041 грн. На підставі викладеного, ОСОБА_1 змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15.03.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19.07.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, на електронну пошту суду направив заяву про проведення розгляду цивільної справи за його відсутністю. Раніше в судових засіданнях надавав пояснення по справі та вказував, що позовні вимоги повністю підтримує, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що між ТОВ «Бюро Проектного Управління» та ОСОБА_1 ніяких домовленостей не було, договірні відносини між ними відсутні та не має зобов`язань вчинити на користь позивача будь-яку дію. ОСОБА_1 ніяних коштів не платив, а Товариство ніяких коштів не отримувало. Раніше надавав письмовий відзив на позовну заяву.

Допитана в якості свідка ОСОБА_2 пояснила, що вона є фізичною особою - підприємцем з 2016 року. Вкзала, що вона в 2016 році приймала замовлення ОСОБА_1 та у неї з останнім були договірні відносини. Зазначила, що вона прийняла замовлення ОСОБА_1 та отримала від нього аванс за ті запчастини, які знаходились у неї на складі. Інші запчастини, які були відсутні у неї на складі, вона замовила у ТОВ «Бюро Проектного Управління». Після отримання обладнання з ТОВ «Бюро Проектного Управління», нею було повідомлено про це ОСОБА_1 , а саме останньому було запропоновано отримати запчастини, однак він відмовився, повідомив, що вони йому не потрібні. Грошові кошти у вигляді авансу нею ОСОБА_1 не повертались, запчастини ОСОБА_1 не забирав.

Суд, вислухавши пояснення сторін та свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 07 червня 2004 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи.

15 вересня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бюро проектного управління» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди № 3. Відповідно до умов вказаного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Бюро проектного управління» передало ОСОБА_2 в оренду нежитлові приміщення, зазначені в договорі оренди (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » яхтового центру « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які є місцем провадження господарської діяльності ФОП ОСОБА_2

02 лютого 2016 року ОСОБА_1 зробив замовлення № 1-2016 судового обладнання для судна « Адмірал Юг » у ФОП ОСОБА_3 на загальну суму 13 420 грн.

03 лютого 2016 року ОСОБА_2 оформила у заступника директора ТОВ «Бюро проектного управління» ОСОБА_5 заявку № 4-2016 про резервування на складі ТОВ «Бюро проектного управління» судове обладнання VETUS, яке є в наявності, у зв`язку з отриманням нею від клієнта ОСОБА_1 замовлення.

03 лютого 2016 року заступник директора ТОВ «Бюро проектного управління» ОСОБА_5 повідомив ФОП ОСОБА_2 про те, що судове обладнання VETUS є в необхідній кількості на складі ТОВ «Бюро проектного управління» і зарезервовано для її клієнта.

29 березня 2016 року ТОВ «Бюро проектного управління» ОСОБА_5 повідомив ФОП ОСОБА_2 про те, що отримало судове обладнання VETUS згідно її заявки № 4-2016.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених у статті 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

За змістом статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Окремим видом зобов`язання є договір поставки, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, договір повинен містити істотні умови (сторони договору, предмет договору, умови про ціну, якість та кількість), без яких він не вважається дійсним.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням договору про безоплатне надання послуг, підлягають відшкодуванню виконавцем у розмірі, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо інший розмір відповідальності виконавця не встановлений договором.

При цьому за змістом статті 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, а також правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, належить вчиняти в письмовій формі.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою статтею 129 Конституції України.

При вирішенні даного спору суд зауважує, що позивач вказує, що 01.02.2016 року між ТОВ «Бюро Проектного Управління» та ОСОБА_1 був укладений договір поставки запчастин для маломірного прогулянкового судна (моторної яхти), однак не надав докази на підтвердження укладання договору з відповідачем.

Однак, договір про надання послуг повинен містити істотні умови (сторони договору, предмет договору, умови про ціну, якість та кількість), без яких договір не вважається дійсним, а таких істотних погоджених умов позивач не довів. Зокрема не доведено й умови щодо погодження виду наданої послуги, обсягу даних послуг тощо.

Крім того суд звертає увагу, що свідок ФОП ОСОБА_2 під час судового засідання вказала, що вона приймала замовлення від позивача в 2016 році на поставку запчастин для маломірного судна та отримала від нього кошти.

Висновок про те, що обов`язок доказування узгодження істотних умов в усному договорі покладається саме на заявника, зроблений у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2018 року у справі № 372/4949/15-ц, що відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України суд має враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд зауважує, що оскільки вказаних істотних, погоджених сторонами умов позивач не довів, неможливо встановити відповідальність за неналежне виконання зобов`язання та якого саме.

Таким чином, на підставі викладеного вище та беручи до уваги, що позивачем не надано належних та достовірних доказів того, що між сторонами наявні договірні відносини, а також порушення відповідачем зобов`язання за усним договором, що є процесуальним обов`язком позивача (статті 12, 81 ЦПК України), суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено повністю, витрати позивача щодо сплати судового збору належить віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04.06.2021 року.

Головуючий: М.Б. Баличева