Житомирський апеляційний суд
Справа №296/616/19 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №296/616/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Маслак В.П. в м. Житомирі

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточненення вимог, просила ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20.04.2016 з ОСОБА_2 на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1000 грн до 2500 грн щомісячно.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона разом з відповідачем є батьками ОСОБА_3 . Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20.04.2016 з ОСОБА_2 стягуються на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1000 грн. Проте, на даний час змінилося матеріальне становище позивача, зокрема, припинено виплату допомоги, яку ОСОБА_1 отримувала до досягнення дитиною трирічного віку та погіршився стан її здоров`я. На даний час позивач не може працевлаштуватися за професією та фактично утримує себе і дитину за кошти своїх батьків. Зазначає, що відповідач протягом 15 років офіційно працює на підприємстві по оздобленню ландшафтного дизайну в Австрійській Республіці, та має регулярний дохід. Інших дітей, окрім спільної доньки, відповідач немає. За наведених обставин, позивач вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, а саме - 2500 грн. на місяць.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21 жовтня 2020 року позов задоволено. Збільшено розмір аліментів, які стягуються заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2016 року у цивільній справі № 296/566/16-ц та ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 2500 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету України судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 21 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно зазначено, що відповідач має регулярний дохід та може сплачувати аліменти на дитину у більшому розмірі, ніж це визначено рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 20.04.2016. Зокрема, позивачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач працює та має регулярний дохід в Австрійській республіці. Зазначає, що не має робочої візи в країнах Європейського союзу, а в Україні - постійного місця роботи. Скаржник зазначає, що дійсно періодично виїжджає до Угорщини до своєї знайомої, однак це не свідчить про наявність у нього постійної роботи за кордоном. Крім того судом не враховано, що позивач має можливість належним чином утримувати дитину та не потребує додаткових коштів для цього, оскільки заочним рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 25.04.2018 року у справі №295/5041/18 їй було надано дозвіл на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька. Також позивачем не було надано доказів щодо дійсного розміру понесених витрат на дитину, так-як за відвідування дочкою дошкільного навчального закладу за період з вересня 2018 року по грудень 2019 року позивачем сплачено лише 1978,75 грн. А тому, розмір коштів, які на даний час сплачує відповідач в якості аліментів на утримання п`ятирічної дитини, на його думку, цілком достатній. Також вважає, що суд при розгляді справи не врахував, що відповідач не може сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки на його утриманні знаходяться непрацездатна мати, разом з якою він проживає.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просила апеляційну скаргу відповідача відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.

В судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Позивач та її представник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому зазначили, що з урахуванням наданих сторонами доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів через погіршення матеріального положення та стану здоров`я стягувача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджуються копією свідоцтва про народження (а.с.4).

Встановлено, що у зареєстрованому шлюбі сторони не перебували.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2016 року у справі №296/566/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 25 січня 2016 року і до досягнення дочкою повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_5 . Решту позовних вимог залишено без задоволення (а.с.3).

Як вбачається з наданих позивачем довідок, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в КНП «Житомирський обласний онкологічний диспансер» Житомирської міської ради з приводу новоутворення правової молочної залози (а.с.168).

Згідно направлення від 13.07.2020 головним лікарем онкодиспансеру, позивача ОСОБА_1 направлено в Національний інститут раку для проходження курсу променевої терапії (а.с.172).

Відповідно до інформаційної довідки від 24.02.2020 №79, наданої Житомирським центром розвитку дитини №68, ОСОБА_1 сплачено за харчування дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка відвідує середню групу дошкільного закладу, за період з вересня 2018 року по грудень 2019 року 1978,73 грн (а.с.175).

Згідно інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації, щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_2 автомобільним транспортом та авіасполученням в період з червня 2015 року по червень 2020 року вбачається, що відповідач неодноразово перетинав державний кордон України (а.с.160, 162).

Згідно інформаційної довідки № 198918658 від 04 лютого 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачу ОСОБА_2 належить на праві власності 1/6 частина будинку по АДРЕСА_1 , а також 1/3 частина земельної ділянки за даною адресою.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що після винесення судом рішення про стягнення аліментів, у позивача, отримувача аліментів змінились обставини, які слугували визначенню розміру аліментів, а саме погіршився стан здоров`я ОСОБА_1 та її матеріальне становище.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Частинами 1,3 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний Кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

З системного аналізу наведених норм слідує, що саме позивачка, як особа, яка одержує аліменти на утримання дитини проживаючої разом з нею, має право визначати та змінювати спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі чи в розмірі частки, які необхідні для гармонійного розвитку дитини.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII та від 03.07.2018 року № 2475- VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатнього заробітку (доходу) платника аліментів.»

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначала, що визначений судом розмір аліментів в твердій грошовій сумі підлягає збільшенню. Підставою для цього стали зміна її матеріального стану, так як припинено виплату допомоги, яку вона отримувала до досягнення дитиною трирічного віку та погіршення стану її здоров`я, оскільки вона потребує постійного лікування у зв`язку із наявністю онкологічного захворювання. Однак, на даний час вона не може працевлаштуватися за професією, а витрати на дитину збільшилися через відвідування дочкою дошкільного навчального закладу та танцювальної групи «ЖОГС «Східні танці та фітнес».

Разом з тим не можна вважати, що обсяг витрат відповідача у зв`язку з необхідністю допомоги матері, яка є пенсіонеркою, збільшився. Оскільки відповідач не є непрацездатною особою, інших утриманців не має, а тому зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини. Таким чином, відсутність у позивача офіційного місця роботи сама по собі не є підставою для відмови у задоволенні вимог позивача за відсутності доказів щодо погіршення його майнового стану, як платника аліментів. Крім того, доказів перебування на утриманні позивача його матері суду також не надано. Навпаки, відповідач користується автомобілем, періодично виїжджає за межі України, має у власності житло.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи матеріальне та сімейне положення сторін, їх стан здоров`я та малолітньої доньки, право дитини на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати її до повноліття, як спосіб захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, надавши належної оцінки наявним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для збільшення розміру стягуваних аліментів на доньку сторін до 2500 грн. щомісячно.

Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності з ч.1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду відповідачем не надано.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру (п.3 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 21 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2021 року.

Головуючий Судді