Ухвала

01 червня 2021 року

м. Київ

справа № 757/25242/17-ц

провадження № 61-5213ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Зайцева А. Ю.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сацюка Віталія Валерійовича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Київській області, Прокуратури Київської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди від руйнування, розташованого на земельній ділянці, вчиненого за бездіяльності правоохоронних органів у кримінальному провадженні, відкритому за фактом шахрайського заволодіння вказаною земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Київській області, Прокуратури Київської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди від руйнування, розташованого на земельній ділянці, вчиненого за бездіяльності правоохоронних органів у кримінальному провадженні, відкритому за фактом шахрайського заволодіння вказаною земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що позивачі є потерпілими у кримінальному провадженні № 0000978, відкритому Обухівським РВ ГУ НП України в Київській області 21 січня 2013 року за фактом шахрайського заволодіння земельною ділянкою за кадастровим номером :04:065:0130, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, шляхом перепродажу.

06 червня 2012 року на ім`я ОСОБА_5 , в якого ОСОБА_2 у 2002 році придбав земельну ділянку, особі, яка діяла за довіреністю, було повторно видано державний акт на право власності серії ЯМ № 553689 на земельну ділянку позивачів.

Згодом за повторним державним актом на право власності ОСОБА_5 19 червня 2012 року здійснив повторний перепродаж земельної ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у рівних частинах. На підставі цієї угоди, ОСОБА_6 був виданий 30 серпня 2012 року державний акт на право власності серії ЯМ № 233696 на земельну ділянку.

У зв`язку з повторним продажем земельної ділянки були подані заяви про вчинення злочину щодо шахрайського заволодіння земельною ділянкою до Шевченківського РВ ГУ НП України в м. Києві 20 січня 2013 року та до Обухівського РВ ГУ НП України в Київській області 21 січня 2013 року, на підставі яких відкрито кримінальне провадження № 0000978 за частиною 1 статті 190 КК України.

Крім того, 13 червня 2013 року позивачами подано до органу досудового слідства клопотання про накладання арешту на земельну ділянку з метою запобігання її подальшого перепродажу, у зв`язку з тим, що їм стало відомо, що ОСОБА_6 з ОСОБА_7 виставили її на продаж. Вказане клопотання органом досудового розслідування було залишено без належного реагування, у зв`язку з чим 20 червня 2013 року земельна ділянка була продана ОСОБА_1

12 травня 2014 pоку від голови правління СТ «Роздолля», де розташована земельна ділянка позивачів, - ОСОБА_8 було отримано інформацію, що на земельній ділянці позивачів розпочато демонтажні роботи - вирубку двадцятирічних плодоносних та інших дерев і знесення недобудованого трьохповерхового будинку, про що було повідомлено диспетчерську Обухівського PB ГУ МВС України в Київській області і викликано на 13 травня 2014 року наряд міліції на земельну ділянку.

Станом на 23 травня 2014 року будівлю на земельній ділянці відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зруйновано практично вщент - лишилися лише руїни цокольного поверху, що підтверджено фотографіями, а також знищені дерева.

Посилаючись на неправомірність дій відповідачів, позивачі просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на їх користь грошові кошти у розмірі 458 954 грн у відшкодування матеріального збитку - вартості зруйновного будинку та 60 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 рокупровадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди закрито.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 458 954 грн у відшкодування майнової шкоди.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 березня 2021 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено без змін.

14 травня 2021 року (згідно з відміткою на поштовому конверті) ОСОБА_1 через представника - адвоката Сацюка В. В. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 березня 2021 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 518 954 грн (458 954 + 60 000), яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн * 250 = 567 500 грн).

Отже, зазначена справа не підлягає касаційному оскарженню.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Сацюка Віталія Валерійовича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Київській області, Прокуратури Київської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди від руйнування, розташованого на земельній ділянці, вчиненого за бездіяльності правоохоронних органів у кримінальному провадженні, відкритому за фактом шахрайського заволодіння вказаною земельною ділянкою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

В. С. Жданова

А. Ю. Зайцев