н/п 4-с/490/60/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

08 червня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Коптєвій Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи Головний державний виконавець Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковська О.В., ОСОБА_2 , на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2020 року скарга залишена без руху, скаржнику надано строк для усунення недоліків.

27 квітня 2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла скарга у новій редакції, в якій скаржник просив:

поновити строк на звернення до суду зі скаргою;

визнати незаконною бездіяльність Головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В., що полягає у невжитті заходів щодо своєчасного і повного виконання рішення суду, а також дії по безпідставному нарахуванню заборгованості по аліментним платежам, що призвело до незаконного нарахування ОСОБА_1 заборгованості по аліментам.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2020 року скаргу прийнято до розгляду.

02 червня 2020 року від державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковська О.В. надійшов відзив на скаргу, в якій вона просить відмовити у задоволенні скарги з огляду на її безпідставність.

Надалі 23 листопада 2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла скарга у новій редакції, в якій скаржник просить:

поновити строк на звернення до суду зі скаргою;

визнати неправомірними дії Головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В. щодо складання розрахунку заборгованості по аліментам вих № 49154 від 30 березня 2020 року відносно ОСОБА_1

визнати дії Головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В. щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання від 30 березня 2020 року у виконавчому провадженні № 47931705 неправомірними. Визнати відповідну постанову незаконною;

визнати дії Головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В. щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 30 березня 2020 року у виконавчому провадженні № 47931705 неправомірними. Визнати відповідну постанову незаконною;

визнати дії Головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В. щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами несмертельної дії, від 20 березня 2020 року у виконавчому провадженні № 47931705 неправомірними. Визнати відповідну постанову незаконною;

визнати дії Головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В. щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України від 30 березня 2020 року у виконавчому провадженні № 47931705 неправомірними. Визнати відповідну постанову незаконною.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2020 року у прийнятті скарги у новій редакції відмовлено.

За результатами апеляційного провадження, постановою Миколаївського апеляційного суду від 01 березня 2021 року скасовано ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 21 грудня 2020 року, а справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У період з квітня 2020 року до 15 березня 2021 року справа перебувала у провадженні іншого складу суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями для розгляду цієї справи визначено головуючого суддю ОСОБА_3 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2021 року скаргу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М.

29 квітня 2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця, в якій відповідно до останньої редакції (від 26 квітня 2020 року) скарги просив:

поновити строки на подачу даної скарги;

визнати неправомірним проведений державним виконавцем Інгульського відділу

державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного Міжрегіонального управління

Міністерства Юстиції (м. Одеса) Брушковською О.В. у виконавчому провадженні

47931705 щодо примусового виконання виконавчого листа № 490/15006/14-ц, виданого

Центральним районним судом м. Миколаєва від 05 лютого 2015 року, розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів від 30 березня 2020 року;

визнати неправомірними дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного Міжрегіонального управління

Міністерства Юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В. у виконавчому провадженні №47931705 щодо примусового виконання виконавчого листа № 490/15006/14-ц, видано Центральним районним судом м. Миколаєва від 05 лютого 2015 року щодо винесення постанови від 30 березня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання;

визнати неправомірними дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного Міжрегіонального управління

Міністерства Юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В. у виконавчому провадженні 47931705

щодо примусового виконання виконавчого листа №490/15006/14-ц виданого Центральним районним судом м. Миколаєва від 05 лютого 2015 року щодо винесення постанови

від 30 березня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження у праві керування

транспортними засобами;

визнати неправомірними дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного Міжрегіонального управління

Міністерства Юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В. у виконавчому провадженні 47931705

щодо примусового виконання виконавчого листа №490/15006/14-ц виданого Центральним районним судом м. Миколаєва від 05 лютого 2015 року щодо винесення постанови

від 20 березня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження у праві користування

вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями

вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи

аналогічними за своїми властивостями матеріальними снарядами несмертельної дії.

визнати неправомірними дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного Міжрегіонального управління

Міністерства Юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В. у виконавчому провадженні 47931705

щодо примусового виконання виконавчого листа № 490/15006/14-ц виданого Центральним районним судом м. Миколаєва від 05.02.2015р щодо винесення постанови

від 30 березня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України;

визнати неправомірними дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного Міжрегіонального управління

Міністерства Юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В. у виконавчому провадженні 47931705

щодо примусового виконання виконавчого листа №490/15006/14-ц виданого Центральним районним судом м. Миколаєва від 05 лютого 2015 року щодо винесення постанови від 14 квітня 2020 року про арешт коштів, що містились на банківських рахунках;

визнати неправомірними дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного Міжрегіонального управління

Міністерства Юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В. у виконавчому провадженні 47931705

щодо примусового виконання виконавчого листа №490/15006/14-ц виданого Центральним районним судом м. Миколаєва від 05 лютого 2015 року щодо винесення постанови

від 15 квітня 2020 року про накладення штрафу;

визнати неправомірними дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного Міжрегіонального управління

Міністерства Юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В. у виконавчому провадженні 47931705

щодо примусового виконання виконавчого листа №490/15006/14-ц виданого Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2015 року щодо винесення постанови

від 24 березня 2021 року про стягнення виконавчого збору.

У судове засідання 20 травня 2021 року з`явився скаржник ОСОБА_1 , його представник адвокат Нікітіна Ю.В. та заінтересована сторона державний виконавець Брушковська О.В. Заінтересована особа, ОСОБА_2 до суду не з`явилася з невідомих суду причин.

Судове засідання, призначене на 20 травня 2021 року відкладено для ознайомлення державного виконавця з новою редакцією скарги та надання до суду належним чином засвідченої копій виконавчого провадження.

У судове засідання 04 червня 2021 року з`явивилися скаржник ОСОБА_1 , його представник адвокат Нікітіна Ю.В. та заінтересована сторона державний виконавець Брушковська О.В. Заінтересована особа, ОСОБА_2 до суду не з`явилася з невідомих суду причин.

Суд з`ясувавши думку учасників судового процесу про можливість розгляду справи за відсутності заінтересованої особи ОСОБА_2 , ухвалив провести розгляд скарги за відсутності цієї особи.

У судовому засідання скаржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 вимоги скарги, викладеній у новій редакції, підтримали просили їх задовольнити.

Заінтересована особа державний виконавець Брушковська О.В. вимоги скарги не визнала, просила відмовити у її задоволенні.

Заслухавши скаржника, його представника та заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи № 490/15006/14-ц та матеріали виконавчого провадження № 47931705, судом встановлено таке.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 09 грудня 2014 року і до досягнення нею повноліття, допустивши негайне виконання рішення в розмірі суми платежу за один місяць. Також судом вирішено питання про розподіл судових витрат.

Це рішення набрало законної сили та звернуто до примусового виконання.

Постановою головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 23 червня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 490/15006/14-ц, виданого 14 лютого 2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва із стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 09 грудня 2014 року і до досягнення нею повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості державного виконавця (далі розрахунок) по аліментам від 22 лютого 2015 року №26840 заборгованість ОСОБА_1 по аліментам за 2014 рік становить 624,79 грн, а за 2015 рік заборгованість відсутня.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 23 червня 2015 року №22312, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів за 2014 рік становить 880,39 грн (за грудень цього року), а за 2015 рік 4554, 79 грн.

Згідно із розрахунком заборгованості від 18 серпня 2015 рік № 30351 та від 03 вересня 2015 рік № 33133 заборгованість ОСОБА_1 по аліментам за 2015 рік відсутня.

Із розрахунку від 30 серпня 2016 року слідує, що заборгованості по аліментам за 2015 та 2016 роки у ОСОБА_1 відсутня.

Згідно із розрахунком заборгованості від 16 січня 2017 року № 722 за 2016 рік у ОСОБА_1 відсутній борг по аліментам.

Із розрахунку заборгованості по аліментам від 17 квітня 2017 року № 17327, від 05 серпня 2017 року № 18296, від 27 грудня 2017 року № 68044 слідує, що за 2017 рік у ОСОБА_1 відсутня заборгованість по аліментах.

Розрахунком, проведеним головним державним виконавцем Брушковською О.В. від 16 травня 2018 року № 27241 встановлено, що заборгованості у ОСОБА_1 по сплаті аліментів за 2017 та 2018 роки відсутня.

З розрахунку головного державного виконавця Брушковської О.В. від 06 грудня 2019 року № 26787 слідує, що за період з квітня 2018 року по листопад 2018 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість по аліментам, за квітень 2551,55 грн; за травень 1544,44 грн; за червень 1682,23 грн; за липень 1762,26 грн; за серпень 2018 року 1842,29 грн; за вересень 2018 року 1923,43 грн; за жовтень 2018 року 1629,02 грн; за листопад 2018 року 1634,61 грн.

Зазначений розрахунок заборгованості проведено у зв`язку із підвищенням на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів до 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (у виконавчому листі, виданому на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2015 року мінімальний розмір визначено на рівні 30% від прожиткового мінімуму).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 07 червня 2019 року №38308 станом на 31 грудня 2018 року у ОСОБА_1 відсутня заборгованість по аліментам, у період з січня по травень 2019 року заборгованість по аліментам також відсутня.

З розрахунку заборгованості по аліментам від 10 вересня 2019 року № 59444 за вересень 2019 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментам відсутня.

Як слідує з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 виповнилося 18 років, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 4).

В матеріалах виконавчого провадження наявна копія ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2019 року у справі № 490/7956/19 про зміну розміру аліментів, ухвала Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2019 року у справі №490/9870/19 про стягнення аліментів та ухвала Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2020 року у справі № 490/7956/19 про зміну аліментів. Зазначені ухвали виготовлені з публічної частини Єдиного державного реєстру судових рішень та не містять інформації про сторони (інформація про сторони справи знеособлена).

19 березня 2020 року на адресу начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов лист Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № С-494-11. В цьому листі вказано на необхідність розгляду звернення ОСОБА_2 щодо виконання у повному обсязі рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 05 лютого 2015 року.

У своєму зверненні ОСОБА_2 вказувала на те, що згідно з інформацією, наявною у справі № 490/7956/19 за її позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів наявна інформація про те, що у період з 05 листопада 2015 року до 25 червня 2015 року та з 09 листопада 2018 року до 31 грудня 2019 року боржник ОСОБА_1 перебував у плаванні на різних суднах та отримав заробітної плати понад 33 580 доларів США. Однак ці доходи він приховав від державного виконавця та не сплатив із них аліменти.

Державним виконавцем 30 березня 2020 року отримано інформацію з реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 .

Із наданої інформації слідує, що ОСОБА_1 з 17 грудня 2015 року на праві власності належить Ѕ двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Підстава набуття права власності договір дарування.

Також з 16 грудня 2016 року ОСОБА_1 на праві власності має однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 41,5 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м. Підстава набуття права власності договір купівлі продажу.

Надалі 30 березня 2020 року головним державним виконавцем Інгульського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України здійснено розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_1 за період з грудня 2014 року до листопада 2019 року включно, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 за цей період становить 567 089,18 грн (п`ятсот шістдесят сім тисяч вісімдесят дев`ять грн) 18 коп.

Листом від 30 березня 2020 року № 49405 ОСОБА_2 повідомлена про те, що станом на 30 березня 2020 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість по аліментам у розмірі 567 089,18 грн та запропоновано звернутися до органів досудового слідства про вчинення боржником кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 КК України.

Цього ж дня 30 березня 2020 року на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення №49167 про внесення відомостей стосовно нього до Єдиного реєстру боржників. Відповідно до списку рекомендованих поштових відправлень від 31 березня 2020 року на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) державним виконавцем направлено поштову кореспонденцію за вих №№ 49154, 46915, 49167, 48909, 48915, 48919, 48927. Доказів отримання ОСОБА_1 цієї поштової кореспонденції матеріали виконавчого провадження не містять.

Цього ж дня 30 березня 2020 року головним державним виконавцем Брушковською О.В. винесено постанови про встановлення обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (всього чотири постанови).

Також 30 березня 2020 року на адресу різних банківських установ направлено вимогу державного виконавця про надання інформації про відкриття ОСОБА_1 рахунків, рух коштів на них за період з вересня 2019 року до грудня 2019 року, а також інформації щодо договорів боржника про зберігання цінностей або надання в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа.

30 березня 2020 року за вих № 49409 на адресу ОСОБА_2 направлено відповідь про хід здійснення виконавчого провадження № 47931705.

08 квітня 2020 року на адресу начальника Інгульського ВДВС м. Миколаєва від АТ «Перший український міжнародний банк» надійшла відповідь про відкриття на ім`я ОСОБА_1 рахунків НОМЕР_1 (валюта рахунка долар США) та НОМЕР_2 (валюта рахунка гривня). Інші банківській установи повідомили про відсутність рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 .

Постановою Головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковською О.В. від 14 квітня 2020 року винесено постанову про арешт коштів боржника, яку було направлено у різні банківські установи для виконання.

15 квітня 2020 року державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості, на підставі якого визначено суму судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 розмір такої заборгованості державним виконавцем визначено у розмірі 207 792,89. А сума судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 20 779,28 грн.

Цього ж дня 15 квітня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 41 558,57 грн за наявну заборгованість зі сплати аліментів у сумі 207 792,89 грн. сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

28 квітня 2020 року на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу № 61058 про надання підтверджуючих документів про виконання рішення за виконавчим листом №490/15006/14-ц, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 14 лютого 2015 року.

Постановою від 17 березня 2021 року державним виконавцем здійснено опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 , легкового автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT білого кольору, 2016 року випуску.

ОСОБА_2 24 березня 2021 року подала державному виконавцю заяву з проханням закрити виконавче провадження у зв`язку із тим, що суму заборгованості по аліментам у розмірі 567 089, 18 грн та штраф у розмірі 41 558, 57 грн боржник ОСОБА_1 їй сплатив.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам (без номера та дати) станом на 24 березня 2021 року заборгованість по аліментам у ОСОБА_1 станом на 24 березня 2021 року відсутня.

Постановами Головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В. від 24 березня 2021 року знято арешт із майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення та припинено розшук майна боржника.

Постановами Головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В. від 26 березня 2021 року скасовано тимчасове обмеження боржника у праві полювання, у праві керування транспортними засобами, тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Постановою Головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В. від 26 березня 2021 року закінчено виконавче провадження № 47931705 у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду.

Звертаючись до суду із даною скаргою скаржник просить поновити йому строк подачі цієї скарги з огляду на те, що такі строки пропущені ним з поважних причин.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Пунктом а частини першої статті 447 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (частина друга статті 447 ЦПК України).

Із матеріалів виконавчого провадження слідує, що розрахунок та постанови державним виконавцем, які є предметом спору за цією скаргою, державний виконавець здійснив та виніс 30 березня 2021 року.

Поштова кореспонденція на адресу скаржника ОСОБА_1 державним виконавцем направлена 31 березня 2020 року.

У первісній редакції своєї скарги ОСОБА_1 вказав на те, що про наявність заборгованості він дізнався тільки 01 квітня 2020 року. До суду із цією скаргою ОСОБА_1 звернувся 10 квітня 2020 року.

Враховуючи викладене клопотання скаржника слід задовольнити, поновити скаржнику строк звернення до суду із цієї скаргою.

У своїй скарзі ОСОБА_1 просить визнати неправомірними проведений державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам та дії державного виконавця щодо винесення постанов про застосування до скаржника ряду обмежень.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Зважаючи на те, що ця скарга подана у порядку контролю за виконання судового рішення, на думку суду така скарга має бути розглянута у порядку цивільного судочинства, за правилами, визначеними розділом VII Цивільно-процесуального кодексу України.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення скарги суд зазначає таке.

В обгрунтування своєї скарги, викладеної у останній редакції від 26 квітня 2021 року, скаржник вказує на те, що державний виконавець в порушення статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» не закінчив виконавче провадження у зв`язку із досягненням доньки ОСОБА_6 вісімнадцятирічного віку.

Також скаржник вказує на те, що розрахунок заборгованості по аліментам проведено з порушенням статті 183 Сімейного кодексу України, оскільки сума заборгованості перевищує визначений чинним законодавством максимальний розмір аліментів (не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку).

На думку скаржника, розрахунок державним виконавцем проведено із помилкою, без додержання статті 195 Сімейного кодексу України та статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких розмір аліментів, у разі боржник не працює, розраховується виходячи із розміру середньої заробітної плати працівника відповідної місцевості.

Вивчивши матеріали виконавчого провадження судом встановлено, що розмір аліментів, який підлягав сплаті боржником ОСОБА_1 визначався у мінімальному розмірі, визначеному законодавством.

Під час здійснення виконавчого провадження на адресу боржника направлялися запити до відповідних державних органів (Податкової інспекції, Пенсійного фонду тощо) з метою виявлення доходів боржника.

Будь-якої інформації щодо наявних у боржника ОСОБА_1 доходів на запити державного виконавця направлено не було. У зв`язку із цим на адресу ОСОБА_1 державним виконавцем направлялися вимоги, виносилися постанови про примусовий привід боржника для надання державному виконавцю пояснень щодо наявних у нього доходів.

Боржником ОСОБА_1 інформації про наявність у нього будь-яких доходів протягом періоду, за який він сплачував аліменти державному виконавцю надано не було, про що свідчать матеріали виконавчого провадження.

Надалі 30 серпня 2019 року від стягувача ОСОБА_2 до Міністерства юстиції надійшло звернення, в якому вказано на те, що боржник ОСОБА_1 працює на іноземних суднах, має високий дохід, придбав у власність квартиру та автомобіль. Тому, на думку стягувача розмір аліментів має бути визначений саме у розмірі ј від його доходів.

У зв`язку із надходження цього звернення державним виконавцем зроблено запити до банківських установ щодо наявних у ОСОБА_1 відкритих рахунків та до Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків.

У відповідь на такий запит Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків 25 вересня 2019 року надала послужну книжку моряка та посвідчення особи моряка, належних ОСОБА_1 . Із наданих документів слідує, що у 2015, 2016, 2017 та 2018 роках боржник ОСОБА_1 працював на різних іноземних суднах.

Від АТ «Перший український міжнародний банк» на запит державного виконавця надано виписку із рахунків ОСОБА_1 , де були відображені надходження на рахунок боржника різних сум коштів у період з 2015 року до 2019 років.

Отже, станом на вересень 2019 року (тобто до досягнення дитиною повноліття) у державного виконавця було звернення стягувача ОСОБА_2 про необхідність здійснення розрахунку заборгованості по аліментам виходячи із отриманого боржником доходу та інформація про отримання ОСОБА_1 доходу, за попередні періоди, про які він не повідомив державному виконавцю раніше.

Також слід зауважити, що в матеріалах виконавчого провадження наявна відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Прикордонної служби України від 30 вересня 2016 року про перетинання ОСОБА_1 державного кордону України.

Під час виконання примусового приводу боржника ОСОБА_1 , Ленінським районним відділом Миколаївського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області 12 жовтня 2015 року, державному виконавцю надано відповідь про те, що зі слів сусідів, боржник ОСОБА_1 станом на час виконання цього примусового приводу перебуває у морському рейсі.

В матеріалах виконавчого провадження наявна інформації про придбання на підставі договору купівлі-продажу боржником ОСОБА_1 протягом періоду, за який він має сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, квартири АДРЕСА_2 та легкового автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT 2016 року випуску.

Враховуючи наведене, суд оцінивши наявні у матеріалах справи та виконавчого провадження № 47931705 докази у їх сукупності, дійшов висновку про те, що у період з 2015 року до 2019 рік боржник ОСОБА_1 отримував доходи, про які не повідомляв державному виконавцю.

Перебування у морський рейсах та отримання доходу не заперечував і сам скаржник під час судового засідання. При цьому він зазначив, що не всі суми, які надходили йому на розрахунковий рахунок у АТ «ПУМБ» є його доходом (мали місце випадки перерахування коштів інших працівників, які потім передавалися цим працівникам на території України, обмін валюти та зарахування відповідних сум на рахунок в іншій валюті).

Однак, скаржник всупереч вимогам частини першої статті 81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів, а саме виписки із його рахунків із призначеннями цих платежів. Будь-яких клопотань про витребування таких доказів від сторін не надходило.

За такого, суд дійшов висновку про те, що за період, протягом якого здійснювалося примусове виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва, виданого 14 лютого 2015 року зі стягнення аліментів із ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини, боржник мав дохід, про який не повідомляв державного виконавця.

Доводи скарги ОСОБА_1 про те, що виконавче провадження № 47931705 мало бути закінченим 13 листопада 2016 року у зв`язку із досягненням дитиною вісімнадцяти років, суд відхиляє.

Підстави для закриття виконавчого провадження визначені статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Пунктом 7 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Як зазначено вище станом на вересень 2019 року у державного виконавця була наявна інформація про отримання боржником ОСОБА_1 доходів, з яких він не сплатив аліменти. Відтак, на думку суду, станом на час досягнення дитиною повноліття, у ОСОБА_1 була наявна заборгованість по аліментам за виконавчим листом Центрального районного суду м. Миколаєва, виданим 14 лютого 2015 року. Розмір такої заборгованості було визначено державним виконавцем 30 березня 2020 року.

Суд відхиляє доводи скарги про недотримання державним виконавцем вимог статтей 195 Сімейного кодексу України та статті 71 Закону № 1404-VIII та не проведення перерахунку заборгованості по аліментам виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Такий розрахунок застосовується до боржників, які не працевлаштовані на час існування зобов`язання по сплаті аліментів, однак як зазначено вище державний виконавець станом на вересень 2019 року мав у своєму розпорядженні інформацію про отримання ОСОБА_1 доходу, що підтверджується випискою із банківського рахунку боржника.

Що стосується доводів скарги про необхідність застосування державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження № 47931705 приписів статті 183 Сімейного кодексу України щодо обмеження максимального розміру аліментів, який підлягає стягненню з боржника на утримання неповнолітньої дитини, суд зазначає таке.

Сімейним кодексом України визначено два способи стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а саме шляхом звернення до суду із заявою про видачу судового наказу або звернення із позовною заявою про стягнення аліментів.

Частиною третьою статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

В той же час, під час вирішення питання про стягнення аліментів у позовному провадженні Сімейним кодексом України не передбачено обов`язкового обмеження максимального розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь того із батьків, з ким проживає дитина. На думку суду, питання обмеження розміру аліментів які підлягають стягненню максимальним розміром таких аліментів мають бути вирішені судом під час розгляду відповідного позову.

З матеріалів справи № 490/15006/16-ц слідує, що у грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою, за результатами розгляду якої Центральним районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення від 05 лютого 2015 року.

У рішенні Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2015 року максимальний розмір аліментів, який підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 , судом не визначено. За таких обставин, на думку суду, у державного виконавця відсутні підставі для обмеження суми, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини.

Враховуючи зазначене суд відхиляє доводи скарги про те, що державним виконавцем порушено вимоги статті 183 Сімейного кодексу України.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання неправомірним проведений державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковською О.В. у виконавчому провадженні № 47931705 щодо примусового виконання виконавчого листа № 490/15006/14-ц, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва від 05 лютого 2015 року, розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів від 30 березня 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (абзац перший частини другої статті 56 Закону № 1404-VIII).

З огляду на те, що станом на 30 березня 2020 року у боржника ОСОБА_1 наявна заборгованість по аліментам у розмірі 567 089,19 грн, дії державного виконавця щодо винесення постанови від 14 квітня 2020 року про арешт коштів, що містилися на банківських рахунках ОСОБА_1 є правомірними.

Отже, в задоволенні скарги у частині визнання неправомірним розрахунку заборгованості по аліментам від 30 березня 2020 року та винесення постанови від 14 квітня 2020 року про накладення арешту на кошти, що містилися на його банківських рахунках боржника ОСОБА_1 , слід відмовити.

Щодо правомірності дій державного виконавця з винесення постанов від 30 березня 2020 року про застосування до боржника ОСОБА_1 ряду обмежень, то суд зазначає таке.

Відповідно до частини дев`ятої статті 71 Закону № 1404-VIII за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Як встановлено судом перерахунок заборгованості та визначення суми заборгованості у розмірі 567 089,18 грн здійснено 30 березня 2020 року та направлено боржнику наступного дня 31 березня 2020 року.

Постанови про накладення обмежень, які визначених частиною дев`ятою статті 71 Закону № 1404-VIII державним виконавцем винесені 30 березня 2020 року, тобто у день здійснення розрахунку заборгованості по аліментам.

На думку суду означені обмеження можуть бути застосовані у разі свідомого ухилення боржника від сплати заборгованості по аліментам, що передбачає обізнаність боржника про таку заборгованість. Застосування таких заходів має бути здійснено із забезпеченням балансу інтересів, в тому числі і боржника.

У даному ж випадку обмеження до боржника застосовані у день нарахування ОСОБА_1 заборгованості по аліментам, тобто він був позбавлений можливості ознайомитися із цим розрахунком, а від так не мав об?єктивної можливості сплатити цю заборгованість.

Відтак постанови державного виконавця від 30 березня 2020 року про застосування до ОСОБА_1 обмежень відповідно до частини дев`ятої статті 71 закону № 1404-VIII є такими, що винесені передчасно.

З огляду на зазначене вимоги скарги в частині визнання дій Головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного Міжрегіонального управління щодо винесення постанов від 30 березня 2020 року про встановлення: тимчасового обмеження у праві полювання; тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами; тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями матеріальними снарядами несмертельної дії; тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Скарга у цій частині підлягає задоволенню.

З огляду на те, що зазначені обмеження були скасовані постановами державного виконавця від 26 березня 2021 року, суд не вирішує питання про поновлення порушеного права ОСОБА_1 .

Судові витрати у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 447-453 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновити строк звернення до суду із скаргою.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брушковської О.В. щодо винесення постанов від 30 березня 2020 року про встановлення ОСОБА_1 : тимчасового обмеження у праві полювання; тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами; тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями матеріальними снарядами несмертельної дії; тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В задоволенні скарги у іншій частині відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя Л.М. Шолох