Справа № 462/5249/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Боровкова Д.О.

при секретарі Данилович Н.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові у загальному позовному проваджені цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхно Сергія Семеновича, ОСОБА_5 (третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Інна Олександрівна) про визнання недійсними договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором,

встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовом, у якому просять визнати недійсним договір № 62 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 03 листопада 2017 року та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 03 листопада 2017 року, укладені між відповідачами.

Свої вимоги мотивує тим, що 23 серпня 2012 року між АТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ІCKGМCUI.51924.004, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_6 кредит у розмірі 6000 грн. та кредитний договір № IKIPG3.51924.001, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 202000 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № IKIPG3.51924.001 між ОСОБА_6 та банком 23 серпня 2012 року був укладений іпотечний договір, предметом якого є належна позивачу квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Крім цього, в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «ВБР» та позивачем ОСОБА_4 23 серпня 2012 року укладено договір поруки №РХ029031.51941.001. 23 листопада 2015 року рішенням Сихівського районного суду м. Львова у справі № 464/2502/15-ц за позовом ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість станом на 13.03.2015 року за кредитним договором №ICKGМCUI.51924.004 від 23 серпня 2012 року у розмірі 9554 гривні 72 коп. та стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь банку заборгованість станом на 03.03.2015 року за кредитним договором №IKIPG3.51924.001 від 23 серпня 2012 року у розмірі 267173 гривні 22 коп. У межах процедури продажу активів банку, що ліквідується, 19 жовтня 2017 року були проведені електронні торги, результати яких оформлені протоколом № UA-EA-2017-10-06-000018-с. 03 листопада 2017 року на підставі протоколу електронних торгів між відповідачами були укладені спірні договори. Додаток 1 до вищевказаного договору № 62 включає реєстр договорів, а саме: кредитний договір № IKIPG3.51924.001, сторона договору (боржник) ОСОБА_3 , сума заборгованості 828298,91 грн. (в т.ч.: поточна заборгованість за кредитом 177705,79 грн., поточна заборгованість за процентами 2935,06 грн., заборгованість за комісією 202 грн., штрафи, пені - 484333,37 грн.); кредитний договір № ІCKGМCUI.51924.004, сторона договору (боржник) ОСОБА_3 , сума заборгованості 53242,74 грн. (в т.ч.: прострочена заборгованість за кредитом 5146,51 грн., поточна заборгованість за процентами 12027,39 грн., пеня 36068,84 грн.); іпотечний договір від 23 серпня 2012 року, сторона договору (іпотекодавець) ОСОБА_3 , сума заборгованості квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; договір поруки від 23 серпня 2012 року, сторона договору (поручитель) ОСОБА_4 . Вважають спірні договори такими, що укладені з порушенням норм цивільного законодавства, оскільки розмір відступлення первісним кредитором ОСОБА_5 грошових вимог до них на суму 828298,91 грн. та 53242,74 грн. не відповідає дійсному розміру грошових вимог та значно перевищує розмір їх заборгованості. Крім цього, відступлення права вимоги за кредитними договорами фізичній особі ОСОБА_5 за вищевказаними правочинами суперечить та не відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 подав до суду відзив на позов, у якому просить у задоволені позову відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю, мотивуючи це тим, що електронні тоги проведені з дотриманням чинного законодавства, а твердження позивачів про неможливість відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи є хибними, оскільки спірні договори про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та права вимоги за іпотечним договором були укладені у процедурі примусової ліквідації АТ «Всеукраїнський банк розвитку» /а.с.72-84/.

Представник позивачів адвокат Кремінець М.М. подав до суду письмову відповідь на відзив, яка за змістом аналогічна доводам, наведеним у позовній заві, просить позов задовольнити /а.с. 105-111/.

У судовому засіданні представник позивачів позов підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, які наведені у позові, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 проти позову заперечила, дала пояснення аналогічні доводам, які наведені у відзиві, просить у задоволені позову відмовити.

Суд ухвалив розглядати справу без участі представника відповідача ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі ФГВФО) Міхно С.С., який у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час місце судового засідання, проте матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення.

Суд ухвалив розглядати справу без участі третьої особи, яка у судове засідання не з`явилася, проте подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

09 жовтня 2020 року ухвалою суду у справі відкрито провадження; постановлено розгляд справи проводити у загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання, запропоновано відповідачеві надати відзив /а.с.51/.

30 жовтня 2020 року та 08 грудня 2020 року представник позивачів адвокат Кремінець М.М. подав до суду клопотання про витребування доказів в порядку статті 84 ЦПК України /а.с.59-62,95-97/.

08 грудня 2020 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволені вищевказаних клопотань про витребування доказів відмовлено /а.с.102,103/.

07 квітня 2021 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 серпня 2012 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та позивачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ІCKGМCUI.51924.004, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді кредитного ліміту зі сплатою 36% за користування таким, крім пільгового періоду, процента ставка під час якого складає 0,0001% річних /а.с.21,22/.

Також, 23 серпня 2012 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та позивачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № IKIPG3.51924.001, згідно з умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у розмірі 202000 грн. строком до 22 серпня 2027 року зі сплатою 18% річних. Позичальник зобов`язався сплатити банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 0, 10% від суми кредиту по договору, щомісяця в період плати /а.с.18,19/.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_6 та банком 23 серпня 2012 року був укладений іпотечний договір ZXR019521.51924.002, предметом якого є належна позивачу квартира за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.23,24/. 04 червня 2013 року між ОСОБА_6 та банком був укладений договір про внесення змін до вказаного іпотечного договору, предметом якого була визначена квартира за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.25/.

Крім цього, в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «ВБР» та позивачем ОСОБА_4 23 серпня 2012 року укладено договір поруки № РХ029031.51941.001 /а.с.26/.

21 листопада 2015 року Національний банк України (далі - НБУ) виніс постанову № 914 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВБР».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 234 про початок процедури ліквідації ПАТ «ВБР» та делегування повноважень ліквідатора банку.

23 листопада 2015 року рішенням Сихівського районного суду м. Львова у справі № 464/2502/15-ц за позовом ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено:

позов ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити;

стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість станом на 13.03.2015 року за кредитним договором №ICKGМCUI.51924.004 від 23 серпня 2012 року у розмірі 9554 гривні 72 коп.;

позов ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити;

стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість станом на 03.03.2015 року за кредитним договором №IKIPG3.51924.001 від 23 серпня 2012 року у розмірі 267173 гривні 22 коп. /а.с.28,29/.

У межах процедури продажу активів банку, що ліквідується, 19 жовтня 2017 року були проведені електронні торги, результати яких оформлені протоколом № UA-EA-2017-10-06-000018-с (номер лоту Q80417b8316) /а.с.85/.

Зі змісту вказаного протоколу слідує, що до складу лоту віднесене право вимоги за кредитними договорами № IKIPG3.51924.001, № ІCKGМCUI.51924.004 та договорами забезпечення виконання зобов`язань (забезпечення: - двокімнатна квартира, загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 ; - порука фізичної особи). Ціна продажу 135150 грн. Переможець ОСОБА_5 . Оператор електронного майданчика ТОВ «Електронні торги України». Замовник (найменування банку, що ліквідується ПАТ «ВБР») уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ВБР» Міхно С.С.

03 листопада 2017 року на підставі протоколу електронних торгів між відповідачами ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію Міхно С.С. та ОСОБА_5 був укладений договір № 62 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого банк відступає шляхом продажу ОСОБА_5 належні банку права вимоги банку до позичальника, іпотекодавця та поручителя, зазначені у додатку 1 до цього договору /а.с.12,13/.

Додаток 1 до вищевказаного договору № 62 включає реєстр договорів, а саме: кредитний договір № IKIPG3.51924.001, сторона договору (боржник) ОСОБА_3 , сума заборгованості 828298,91 грн. (в т.ч.: поточна заборгованість за кредитом 177705,79 грн., поточна заборгованість за процентами 2935,06 грн., заборгованість за комісією 202 грн., штрафи, пені - 484333,37 грн.); кредитний договір № ІCKGМCUI.51924.004, сторона договору (боржник) ОСОБА_3 , сума заборгованості 53242,74 грн. (в т.ч.: прострочена заборгованість за кредитом 5146,51 грн., поточна заборгованість за процентами 12027,39 грн., пеня 36068,84 грн.); іпотечний договір від 23 серпня 2012 року року, сторона договору (іпотекодавець) ОСОБА_3 , сума забогованості квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; договір поруки від 23 серпня 2012 року, сторона договору (поручитель) ОСОБА_4 /а.с.14/.

Також, 03 листопада 2017 року між відповідачами ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію Міхно С.С. та Амбризом був укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., зареєстрований в реєстрі за № 1136 /а.с.17/.

Пунктами 1.1-1.3 вказаного договору передбачено, що у зв`язку із укладанням договору № 62 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 03 листопада 2017 року первісний іпотекодержатель ПАТ «ВБР» відступив новому іпотекодержателю ОСОБА_5 право вимоги на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (стаття 650 ЦК України).

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (частина п`ята статті 655 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина 1 статті 203, частина 1 статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами 2 та 3 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина 3 статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Таким чином, захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що позивачі не є сторонами оспорюваних договорів про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 03листопада 2017 року, укладених за результатами проведених електронних торгів. Отже, позивачі зобов`язані довести, що оспорюваними договорами порушуються їх певні права та інтереси, що є умовою надання судового захисту порушеному, невизнаному або оспорюваному праву особи.

Водночас позивачі в обґрунтування позову посилалися на те, що оскаржувані договори порушують їх право як позичальника за кредитним договором та поручителя за договором поруки, оскільки в оголошенні про проведення електронних торгів з реалізації права вимоги за кредитними договорами № IKIPG3.51924.001 та № ІCKGМCUI.51924.004 неправильно вказана сума заборгованості за кредитними договорам, неправильно вказані усі суттєві обставини кредитного договору, характеристики об`єкту забезпечення.

Разом з тим, такі обставини є суттєвими саме для покупця кредитного портфелю, а не для особи право вимоги до якої набувається. Позивачі не наводить аргументів, які б свідчили про порушення їх прав зазначеними обставинами.

Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.

Сам по собі факт укладення договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги не створює для позивачів безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі № 62 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 03 листопада 2017 року під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитних договорів та іпотечного договору.

Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, у постанові від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18.

При цьому у разі пред`явлення до позивачів вимог зі сторони нового кредитора, позивачі несуть обов`язок з виконання кредитного договору та у межах визначеними його сторонами умов.

Тобто, проведеними торгами та укладеними на їх підставі договорами про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги та про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 03 листопада 2017 року не породжується у позивачів додаткові обов`язки та відповідальність щодо укладеного між ними та банком кредитного договору та договору поруки, оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Крім того, частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина друга цієї статті).

Отже зміна кредитора, на користь якого слід виконати кредитні зобов`язання, не впливає на обсяг прав і обов`язків ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , як боржників за кредитними, іпотечним договорами та договором поруки.

Крім цього, суд зазначає, що вимог про визнання недійсним протоколу електронних торгів № UA-EA-2017-10-06-000018-с (номер лоту Q80417b8316) позивачі не заявляли.

За таких обставин, суд, встановивши, що позивачі не є стороною спірних правочинів, та, врахувавши, що ними не доведено порушення їх прав або охоронюваного законом інтересу через укладення між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_5 оспорюваних правочинів, дійшов до висновків про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо доводів позивачів про неможливість відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи, то такі розцінюються судом, як некоректні, з огляду на таке.

Процедура припинення банку як юридичної особи проводиться у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»№ 4452-VI, і ця процедура здійснюється з метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Наслідками початку процедури ліквідації банку, які передбачені статтею 46 спеціального Закону, є, зокрема, завершення банківської діяльності банку закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; настання строку виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) тощо.

Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п`яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

При проведенні процедури ліквідації банку Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на час укладення договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, з дня початку процедури ліквідації банку укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону.

Згідно з частинами 6, 7 статті 51 зазначеного Закону майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках). Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду.

Пунктом 5.11 глави 5 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, яке є спеціальним нормативним актом, що визначає умови реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури (в редакції, яка діяла до 21 листопада 2016 року), було унормовано, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 листопада 2016 року № 2526 «Про внесення змін до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» у пункті 5.11 глави 5 розділу V цього Положення виключені слова «між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок)».

Положення нормативно-правових актів, якими врегульовано процедуру ліквідації банку, допускають продаж майна банку, який перебуває в стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання на конкурсних засадах будь-яким суб`єктам правовідносин, у тому числі без статусу банку або фінансової установи.

При цьому, враховуючи відкликання Національним банком України 21 листопада 2015 року банківської ліцензії ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», а також наслідки початку процедури ліквідації банку й цілі цієї процедури, обмеження прав фізичних осіб на участь у торгах з продажу прав вимоги ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» законодавством не визначені.

В той же час Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених Законом.

Положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які не містять заборони щодо придбання фізичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, є пріоритетними щодо інших нормативних актів України.

За таких обставин, суд не бере до уваги твердження позивачів про неможливість відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи, оскільки спірні договори про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та права вимоги за іпотечним договором були укладені у процедурі примусової ліквідації банку, порядок проведення якої регулюється спеціальними нормами, які не виключали можливість відступлення права вимоги на користь фізичних осіб.

Вказаний висновок узгоджується із висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 910/4816/18, від 18 листопада 2020 року у справі № 295/3588/14-ц та від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову

Беручи до уваги, що у задоволені позову відмовлено, судові витрати у виді сплаченого позивачами судового збору в розмірі 1680 грн. /а.с.1,48/ слід покласти на позивачів.

Керуючись статтями 81,89,141,263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволені позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхно Сергія Семеновича, ОСОБА_5 (третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Інна Олександрівна) про визнання недійсними договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Повний текст рішення складаний 08 червня 2021 року.

Суддя:

Оригінал рішення.