КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6535/2021
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Арапіної Н.Є. в м. Київ 11 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, що 12 липня 2014 року вона зареєструвала з відповідачем шлюб, розірваний рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 січня 2019 року. В даному шлюбі народжено дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З відповідачем вони разом не проживають, малолітня дитина знаходиться на її утриманні, добровільно досягти згоди щодо сплати аліментів вони не можуть. Донька відвідує платні дошкільні центри розвитку та творчого навчання, підготовчі курси, часто хворіє, потребує спостереження та лікування, в зв`язку з чим вона оздоровлює дитину за кордоном та сплачує самостійно кошти за туристичні послуги. Відповідач інших дітей не має, інших стягнень на утримання непрацездатних осіб не несе, є працездатним, а тому вона вважає, що присудження аліментів у твердій грошовій сумі 6000 грн. в місяць буде відповідати інтересам доньки та не порушуватиме прав кожної із сторін. Просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, що підлягає індексації, у розмірі 6000 грн. щомісячно, починаючи від дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, які підлягають індексації відповідно до Закону України «Про індексацію доходів громадян», починаючи з 15 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що судом першої інстанції неправильно визначено розмір сплати аліментів на утримання дитини, внаслідок чого ухвалене помилкове рішення про часткове задоволення позовних вимог. При визначенні розміру аліментів суд застосував ст. 12 ЦПК України, зазначивши, що позивач не довела спроможності відповідача сплачувати аліменти в такому розмірі. Проте, на її думку, відповідач не надав доказів того, що він не спроможний сплачувати аліменти у розмірі, який перевищує мінімальний розмір аліментів, що встановлений законом, тоді як відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України саме на нього покладено такий обов`язок. Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин, які унеможливлюють сплату відповідачем аліментів в сумі 6000 грн. щомісячно, останній у передбаченому ст. 12, 81 ЦПК України порядку суду не надав.

Вказувала, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач є здоровою, працездатною особою, доказів на підтвердження того, що він має статус безробітного і не має будь-яких інших доходів, суду першої інстанції надано не було,доказів, що на його утриманні перебувають інші особи, матеріали справи також не містять, тобто при відповідальному ставленні до своїх батьківських обов`язків відповідач має можливість в регіоні, в якому він проживає (м. Київ), надати належний рівень матеріального забезпечення своїй дитині.

Вважала, що відсутність постійного заробітку не звільняє ОСОБА_3 як батька від виконання обов`язку щодо утримання доньки, крім того, як встановлено місцевим судом та не заперечується відповідачем, дитина проживає разом з матір`ю, яка здійснює витрати на її утримання, і визначений судом розмір аліментів не відповідає найкращим інтересам доньки, а також засадам розумності та справедливості, оскільки, хоча держава і визначила мінімальний прожитковий мінімум, але враховуючи високі ціни на товари споживання, є далеко недостатнім для дитини відповідного віку. Витрати позивача на утримання дитини є вищими, ніж вона їх може забезпечити (харчування, забезпечення одягом, житлом, лікуванням, забезпечення розумового, духовного, морального і соціального розвитку).

Зазначала, що дитина відвідує дошкільний англомовний центр розвитку повного дня, в якому позивач сплачує за надані ним послуги 8000 грн. щомісячно, і судом першої інстанції фактично порушено принцип рівності обов`язку батьків по утриманню доньки, оскільки витрати навіть на дошкільний заклад не достатні і не співрозмірні з урахуванням мети аліментного забезпечення, та не рівнозначні сумі, яку витрачає позивач на утримання дитини. Крім того, дитина хворіє та потребує фінансових витрат на її лікування та діагностику.

Вказувала, що відповідач не позбавлений права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, а сама вона станом на момент ухвалення рішення по справі звільнилася з роботи, внаслідок чого погіршилось її матеріальне становище та відповідно матеріальне становище дитини.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції досліджено всі надані докази та встановлено всі обставини справи, на сьогоднішній день він працевлаштований та отримує заробітну плату в розмірі 6100 грн., інших доходів і інших осіб на утриманні не має і жодним чином не відмовляється матеріально допомагати своїй дитині.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вище вимогам закону.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, суд першої інстанції врахував обставини, передбачені ст. 182 СК України, та норми ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», якою встановлено прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, зокрема від 6 до 18 років з 01 грудня 2020 року - 2395 грн.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2014 року, розірваному рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25 січня 2019 року (а. с. 12, 14).

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11).

21 жовтня 2020 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_9 , змінивши прізвище на ОСОБА_1 (а. с. 94).

ОСОБА_5 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 і зареєстрована за її адресою АДРЕСА_1 (а. с. 6, 13).

Розпорядженням Вишгородської районної державної адміністрації від 02 грудня 2020 року № 617 визначено місце проживання ОСОБА_5 разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 90).

На а. с. 15 - 18, 20 наявна копія договору про надання туристичних послуг від 03 січня 2020 року, укладеного турагентом ФОП ОСОБА_8 з ОСОБА_1 , яка також діє від імені інших туристів ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , за умовами якого надаються туристичні послуги в період з 19 січня 2020 року по 26 січня 2020 року у Єгипті вартістю 27328,16 грн., а також копія квитанції про оплату договору.

На а. с. 19 наявна копія авіаквитка на ім`я ОСОБА_5 до Ларнаки (Кіпр) з 21 травня 2019 року по 28 травня 2019 року.

На а. с. 21 - 23, 93 наявна копія договору про оформлення дитини до дитячого центру та її навчання від 06 вересня 2020 року, укладеного між Центром творчого навчання «Kiwi» та ОСОБА_1 (яка є законним представником вихованця ОСОБА_5 ), за умовами якого предметом даного договору є оформлення дитини до дитячого центру та надання виконавцем освітніх послуг з навчання шахової гри, малювання, проведення турнірів, майстер-класів та свят, використовуючи авторську програму, які замовник зобов`язується прийняти та оплатити на умовах та в порядку, передбачених даним договором, а також копії абонементів на ім`я ОСОБА_5 (шахи) за вересень - листопад 2020 року.

На а. с. 24 наявна копія довідки ТОВ «САНДІК» від 14 серпня 2020 року № 14/08/20, згідно якої ОСОБА_5 відвідує англомовний центр розвитку повного дня САнДІК з вересня 2019 року, мама ОСОБА_1 оплату за послуги САнДІК вносить регулярно.На а. с. 25 - 39 містяться копії актів надання послуг та рахунків на оплату ТОВ «САНДІК» за надання послуг з раннього розвитку англійською мовою (організація розвиваючих розважальних заходів англійською мовою) за вересень 2019 року - червень 2020 року в розмірі 8000 грн. щомісячно.

На а. с. 40 - 51, 53, 95 - 102 наявні копії чеків на придбання дитячих іграшок, одягу, лікарських засобів, оплату навчання, надання стоматологічних послуг.

Згідно довідки від 14 серпня 2020 року № 1, виданої ФОП ОСОБА_7 , ОСОБА_5 відвідує заняття у «Stem-школі Inventor» впродовж 2019 - 2020 років, супроводжує дитину на заняття та здійснює оплату за заняття особисто мати ОСОБА_1 ; за період 2019 року ОСОБА_1 за навчання дитини були сплачені кошти в загальній сумі 9455 грн. (а. с. 52).

На а. с. 54 - 55 наявна копія консультативного висновку педіатра медичного центру «Аміда» від 18 серпня 2020 року та копія фіскального чеку на оплату консультації лікаря в розмірі 400 грн.

На а. с. 56 - 59, 61, 62 наявна копія висновку лікаря невролога медичного центру «Дитина» від 21 серпня 2020 року, копія висновку магнітно-резонансної томографії головного мозку ОСОБА_5 , копія виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5997 ОСОБА_5 від 02 травня 2019 року, копія консультативного висновку спеціаліста психолога медичного центру «Веста» від 10 вересня 2020 року, копія фіскального чеку від 10 вересня 2020 року на оплату послуг медичного центру «Веста» в розмірі 400 грн.

На а. с. 63 - 64 наявна копія консультативного висновку офтальмолога від 05 липня 2020 року щодо ОСОБА_5 , копія фіскального чеку магазину « Оптика » на суму 4759 грн., в якому зазначено надання послуги скрінінгового огляду очей дитини вартістю 300 грн.

На а. с. 91 знаходиться копія виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_5 від 02 жовтня 2020 року.

На а. с. 92 знаходиться копія акту надання послуг ТОВ «Медичний центр «Санта-Лен» від 01 грудня 2020 року (консультація дитячого дерматолога) та копія квитанції на оплату послуг в розмірі 490 грн.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 визнав позов в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісяця і зазначив, що на даний момент він не працює (а. с. 75 - 76).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги позивачем надано копію трудової книжки ОСОБА_1 , згідно якої позивач з 23 березня 2020 року звільнена з ТОВ «Нік-Електроніка» за власним бажанням, копію ЕЕГ моніторингу денного сну дитини від 26 січня 2021 року, копію консультативного висновку лікаря невролога дитячого від 24 січня 2021 року (а. с. 115 - 117), а відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу надано копію довідки від 16 березня 2021 року № 1, згідно якої він зарахований на роботу у ФОП ОСОБА_6 з 16 березня 2021 року на посаду водія з окладом 6100 грн. (а. с. 126).

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з викладеного, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, та оскільки клопотання про прийняття нових доказів сторонами не заявлено, суд апеляційної інстанції на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, позбавлений процесуальної можливості прийняти зазначені документи до уваги як належні та допустимі докази.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Таким чином, оскільки відповідач зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що із відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачем.

Позивачем рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів оскаржується в зв`язку із неправильним, на її думку, визначенням аліментів в розмірі 2500 грн. щомісячно, який, на думку позивача, не відповідає найкращим інтересам дитини, а також засадам розумності і справедливості.

Разом із тим, визначаючи розмір аліментів в твердій грошовій сумі, судом першої інстанції враховано, що Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено такий прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: із 01 січня 2020 року - 1779 грн., з 01 липня - 1859 грн., з 01 грудня - 1921 грн., для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2020 року - 2218 грн., з 01 липня - 2318 грн., з 01 грудня - 2395 грн.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено такий прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2021 року - 2395 грн., з 01 липня - 2510 грн., з 01 грудня - 2618 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи інформації щодо будь-яких інших обставин, які мають істотне значення і мають враховуватися судом, зокрема про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, з огляду на рівність не лише прав, а й обов`язку батьків утримувати неповнолітніх дітей, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про визначення розміру аліментів у 2500 грн. щомісячно з індексацією відповідно до Закону України «Про індексацію доходів громадян».

Такий розмір аліментів апеляційний суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного утримання, розвитку і лікування дитини, який не підлягає збільшенню з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що відповідачем не надано доказів неможливості сплати аліментів у розмірі, який перевищує мінімальний розмір аліментів. Як вбачається із відзиву на позовну заяву, відповідач повідомив суд, що він не працює, у нього відсутнє майно та майнові права, визнає позов про стягнення аліментів в розмірі 2000 грн. Обставини, викладені відповідачем, позивачем не спростовані, доказів, що відповідач має інший дохід та може сплачувати аліменти в більшому розмірі, позивачем не надано.

Також позивач в апеляційні скарзі вказувала, що відсутність постійного заробітку не звільняє відповідача як батька від виконання обов`язку щодо утримання дитини. Апеляційний суд погоджується із даними доводами позивача, такі доводи відповідають змісту рішення суду першої інстанції, який прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення аліментів на утримання дитини, незважаючи на те, що відповідач не працює і не має постійного заробітку.

Також апеляційний суд враховує, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 6000 грн. щомісячно.

Апеляційний суд приймає до уваги, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримання неповнолітніх дітей на обох батьків.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у зазначеному позивачем розмірі.

Доводи апеляційної скарги, що визначений державою прожитковий мінімум фактично є недостатнім для дитини відповідного віку, а визначений судом розмір аліментів не відповідає найкращим інтересам дитини, засадам рівності та справедливості, не ґрунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом.

Разом із тим, позивач не позбавлена можливості у випадку наявності особливих обставин (розвиток здібностей дитини, її хвороба тощо) звернутися до ОСОБА_3 із позовом про участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в порядку, передбаченому ст. 185 СК України.

Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо вартості оплати послуг дошкільних центрів розвитку, лікування і діагностику здоров`я дитини.

Крім того, оскільки нові докази, надані позивачем до апеляційної скарги, зокрема копія її трудової книжки, не були прийняті апеляційним судом, апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що станом на момент прийняття рішення по справі вона стала безробітною.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із судовим рішенням, переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належної оцінки, та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.