Справа №295/6923/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Ярошовець В.Б.

представника позивача адвоката Пасенюка К.О.

представника відповідача Паламарчук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Державного підприємства «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України» про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України» про припинення трудових відносин, зобов`язання внести відповідний запис до трудової книжки, видачу належно оформленої трудової книжки, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та стягнення моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст заяви

16.11.2020 року в.о. директора Державного підприємства «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України» Паламарчук І.М. звернулась до суду із заявою, в якій просить переглянути заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 02.10.2020 року, за вказаним вище позовом.

Обгрунтовуючи наявність поважних причин, з яких представник відповідача не з`явився в судове засідання та не надав відзив на позовну заяву, заявник посилалась на те, що після смерті керівника директора ОСОБА_2 , новий керівник був призначений наказом Фонду Державного майна України лише 04.09.2020 року. У зв`язку з відсутністю керівника та неможливістю отримувати будь-яку кореспонденцію, яка надсилалась поштою, відповідач не мав змоги отримувати судові повістки та не був обізнаний про судовий розгляд даної справи.

В обгрунтування заперечень проти вимог позивача заявник посилалась на те, що позивач ОСОБА_1 не дотрималась процедури звільнення, оскільки заяву про своє звільнення не направила на адресу Фонду державного майна України. Крім того, зазначила, що заява про звільнення була направлена ОСОБА_1 поштою 24.04.2020 року, разом з тим, в цей же день була зареєстрована у журналі вхідної кореспонденції за №14.

Представник відповідача поставила під сумнів достовірність довідки №6 від 07.05.2020 року, згідно якої заборгованість підприємства по заробітній платі позивача становить 18053,10 грн, розмір компенсації за невикористану відпустку становить 5258,42 грн; та довідки № 4 від 07.05.2020 року про доходи, оскільки позивач сама склала і підписала вказані довідки не маючи для цього відповідних повноважень.

Представник відповідача вважає, що оскільки позивачем не доведено факт направлення заяви про звільнення на адресу Фонду державного майна України, тому вина власника щодо затримки розрахунку та видачі трудової книжки відсутня.

В заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача просила залучити до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Фонд державного майна України, оскільки вважає, що рішення, ухвалене за наслідками розгляду позову, може вплинути на його права та обов`язки.

ІІ. Процедура та позиції сторін

20.11.2020 року ухвалою судді заява Державного підприємства «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України» про перегляд заочного рішення була залишена без руху та позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків.

07.12.2020 року заявник подав заяву про усунення недоліків заяви про перегляд заочного рішення.

11.12.2020 року ухвалою суду заяву про перегляд заочного рішення прийнято до провадження.

12.01.2021 року представник позивача ОСОБА_3 подав до суду клопотання про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Заперечення проти заяви обґрунтовані тим, що 24.04.2020 року позивач засобами поштового зв`язку надіслала на адресу відповідача заяву про звільнення, та цього ж дня заява була зареєстрована у журналі вхідної кореспонденції підприємства. Реєстрацію заяви здійснила позивач, оскільки на той час на неї було покладено обов`язки з приймання та реєстрації вхідної кореспонденції, яка надходила на адресу підприємства. Позивач правомірно подала заяву про звільнення та попередила про це роботодавця у порядку, передбаченому ст. 38 КЗпП України, тому доводи відповідача про порушення позивачем процедури звільнення представник позивача вважає безпідставними.

Представник позивача зазначив, що позивач надала довідку №6 про заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, та довідку №4 про розмір посадового окладу позивача відповідно до штатного розпису, які були складені на підставі внутрішніх даних бухгалтерського обліку та звітності відповідача, та підписані позивачем, яка була головним бухгалтером підприємства. Доводи заявника про неправомірність підписання довідок головним бухгалтером є безпідставними, оскільки у статуті відповідача не має обмежень щодо підписання таких довідок виключно керівником підприємства. Відповідач не надав жодних доказів та не навів аргументів щодо порушення законодавства під час складання та підписанняе вказаних вище довідок.

Представник позивача в запереченнях вказав, що роботодавцем позивача є саме Державне підприємство «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України», а не Фонд державного майна України, відтак позивач не мала передбаченого КЗпП України обов`язку повідомляти Фонд про своє бажання звільнитися з роботи. Відповідно до п. 6.3.2 Статуту відповідача директор підприємства наділений повноваження щодо визначення структури управління, встановлення і затвердження штату, призначення на посади та звільнення працівників.

Представник позивача послався на те, що заявник не надав жодного доказу щодо неправомірності заявлених позивачем позовних вимог, тому у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення просив відмовити.

Ухвалою суду від 28.01.2021 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Фонду державного майна України відмовлено, оскільки представник відповідача не навела будь-якого обгрунтування, які права та обов`язки Фонду державного майна України можуть бути порушені внаслідок ухвалення рішення у даній справі, а відтак судом не встановлено, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки Фонду державного майна України. Крім того, предметом судового розгляду є заява про перегляд заочного рішення, а не розгляд справи по суті заявлених вимог, а тому, на переконання суду, підстави для залучення до участі в справі третьої особи на даній стадії судового розгляду відсутні і нормами ЦПК України не передбачені.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні заяву про перегляд заочного рішення підтримала та просила задоволити з підстав, викладених у ній.

Додатково пояснила, що позивач ОСОБА_1 мала право на припинення трудових відносин за умови дотримання належної процедури подання заяви про звільнення. Зазначила, що ОСОБА_1 немає права на нарахування та виплату заробітної плати за період з лютого по травень 2020 року, оскільки вона самоусунулась від виконання посадових обов`язків і жодну роботу не виконувала.

Представник відповідача також пояснила, що їй не були передані будь-які бухгалтерські та фінансово-господарські документи, їй невідомо, на яких умовах з позивачем укладено трудовий договір, вона не може надати суду документи по особовому складу працівників, зокрема, особову картку, штатний розпис, табелі обліку робочого часу тощо. Вказала, що на даний час на підприємстві проводиться аудит, проте їй невідомо, коли він буде завершений і коли буде складено аудиторський висновок.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення заяви про перегляд судового рішення заперечував з підстав, викладених у клопотанні.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, національне законодавство, що підлягає застосуванню, та мотиви суду

02.10.2020 року Богунським районним судом м. Житомира ухвалено заочне рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та Державним підприємством «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України» з 08 травня 2020 року на підставі частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України;

- зобов`язано Державне підприємство «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України» видати ОСОБА_1 трудову книжку з належним чином оформленим записом про її звільнення з роботи з 08 травня 2020 року на підставі частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України;

- стягнуто з Державного підприємства «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі станом на 08.05.2020 року (за період з 01.12.2019 року по 08.05.2020 року) в сумі 24948,00 грн. та компенсацію за 33 дні невикористаної відпустки в сумі 5131,27 грн., що вказані без утримання податків та інших обов`язкових платежів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19836,00 грн, що вказана без утримання податків та інших обов`язкових платежів; моральну шкоду в сумі 2000,00 грн.; судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13500,00 грн.;

- стягнуто з Державного підприємства «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України» на користь держави судовий збір у сумі 2198,35 грн.

Відповідно до положень ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Статтею 285 ЦПК України передбачено, що у заяві про перегляд заочного рішення, зокрема, повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналіз положень наведеної норми цивільного процесуального закону вказує на те, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом одночасно всіх наступних обставин: 1) відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин; 2) докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Обґрунтовуючи наявність поважних причин неявки представника відповідача в судові засідання, заявник посилається на відсутність керівника підприємства та на неможливість отримувати будь-яку кореспонденцію, яка надсилалась поштою, а виконувач обов`язків керівника підприємства був призначений на підставі наказу Фонду державного майна України лише 04.09.2020 року.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що після призначення ОСОБА_4 виконувачем обов`язків керівника підприємства 04.09.2020 року, судові засідання у даній справі призначались тричі - 08.09.2020 року, 23.09.2020 року та 02.10.2020 року.

Cудові повістки направлялись відповідачу в порядку, у строки та з дотриманням вимог ст. 128 ЦПК України - за зареєстрованим місцем його знаходження (а.с. 79-80). Однак, судові повістки повернулися на адресу суду не врученими з відміткою пошти "Адресат відсутній за вказаною адресою"(а.с. 168-169,182-183).

За правилами ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.

Крім того, в судовому засіданні 02.10.2020 року, під час розгляду справи по суті, позивач надавала пояснення, що на підприємстві вже призначений виконувач обов`язків, з яким вона зустрічалась, передала документи по підприємству та печатку. На прохання позивача внести до трудової книжки запис про її звільнення, виконувач обов`язків відмовилась, зазначивши, що вона не має повноважень на звільнення позивача з посади (а.с. 158-159).

Таким чином, суд вважає безпідставними доводи заявника про те, що у відповідача не було змоги отримати судові повістки у зв`язку з відсутністю керівника та неможливістю отримувати будь-яку кореспонденцію, яка надсилалась поштою, у тому числі судових повісток.

Не заслуговують на увагу і пояснення представника відповідача про те, що на підприємстві неналежним чином облаштована поштова скринька, оскільки вони не підтверджені належними доказами, а обов`язок по належному організаційному забезпеченню діяльності підприємства покладено саме на його керівника.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд не визнає поважними причини, на які посилається представник відповідача в заяві про перегляд заочного рішення, з яких уповноважений представник не з`явився в судові засідання з розгляду даної справи. Інших поважних причин, які б перешкоджали представнику відповідача з`явитися у судові засідання, які відбулись 08.09.2020 року, 23.09.2020 року та 02.10.2020 року, заявником не наведено.

Що стосується посилання представника відповідача у заяві про перегляд заочного рішення на докази, якими ОСОБА_4 обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача, то суд вважає їх недостатніми для скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду з огляду на наступне.

В заяві про перегляд заочного рішення представник підприємства Паламарчук І.М. вказала, що позивач не дотрималась процедури подачі заяви про своє звільнення, оскільки вона не подала заяву про звільнення до Фонду державного майна України.

Такі доводи представника відповідача не грунтуються на вимогах законодавства.

На підставі матеріалів справи судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України» (а.с. 12-13).

До заяви про перегляд заочного рішення суду від 02.10.2020 року представник відповідача надала копію Статуту Державного підприємства «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України», затвердженого розпорядженням Президії НАН України від 17.04.2006 року № 235 , державна реєстрація змін до установчих документів проведена 06.07.2006 року (далі за текстом Статут) - а.с. 201-206.

Відповідно до п. 3.1. Статуту Спеціальне конструкторсько технологічне бюро є державним підприємством з правами юридичної особи. Пунктом 4.2 Статуту визначено, що майно підприємства є державною власністю і закріплене за ним в господарське відання. Підприємство має самостійний баланс, рахунки в установах банків, круглу печатку з своїм найменуванням (п. 3.4 Статуту). Підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями (п. 3. Статуту). Управління підприємством здійснює його директор (п. 6.1 Статуту), який призначає на посади та звільняє з посад заступників, керівників підрозділів, працівників згідно з чинним законодавством (п. 6.3.2 Статуту).

Відповідно до наказу Фонду державного майна України № 321 від 25.02.2020 року із сфери управління Національної академії наук України до сфери управління Фонду державного майна України прийнято єдиний майновий комплекс Державного підприємства «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України», крім майна, що не підлягає приватизації.

Статею 73 Господарського кодексу України передбачено, що державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління. Найменування державного унітарного підприємства повинно містити слова "державне підприємство". Державне унітарне підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями власника і органу влади, до сфери управління якого воно входить. Державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства або казенні підприємства.

Частиною 6 статті 73 Господарського кодексу України передбачено, що органами управління державного унітарного підприємства є:

керівник підприємства, який призначається (обирається) суб`єктом управління об`єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством, або наглядовою радою такого підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав);

наглядова рада підприємства (у разі її утворення), яка в межах компетенції, визначеної статутом підприємства та законом, контролює і регулює діяльність керівника підприємства.

Особливості управління державним унітарним підприємством визначаються Законом України "Про управління об`єктами державної власності".

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 74 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання.

Згідно з ч. 1 ст. 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Зі змісту Закону України «Про Фонд державного майна України», Закону України «Про управління об`єктами державної власності» вбачається, що Фонд державного майна України наділений повноваженнями призначати на посаду виключно керівника державного підприємства згідно визначених процедур.

Аналіз викладених вище норм права та положень Статуту даного державного підприємства дає підстави суду стверджувати, що Фонд державного майна України не наділений розпорядчими повноваженнями призначати на посади або звільняти з них працівників підприємства. Такими повноваженнями згідно зі Статутом наділений виключно керівник підприємства. Сфера управління Фонду державного майна України по відношенню до державного підприємства обмежується виключно правомочністю власника майна, переданого в господарське відання державному підприємству, щодо можливості розпоряджатися ним, будь-які повноваження втручатися в оперативно-господарську діяльність підприємства, в тому числі призначення працівників на посади та звільнення з них, Фонд державного майна України не має.

Судом встановлено, що 24.04.2020 року позивач подала заяву про звільнення директору ДП "СКТБ ІПМЕ ім. Г.Є. Пухова НАН України", тобто до належного згідно зі Статутом органу управління підприємством, який уповноважений приймати рішення про її звільнення з посади, яка була зареєстрована в Журналі реєстрації вхідної та вихідної кореспонденції (а.с. 14-17). Представник відповідача вказану обставину належними та допустимими доказами не спростувала, що є її обов`язком, а відтак у суду відсутні підстави вважати, що така заява позивачем не подавалась.

З огляду на те, що Фонд державного майна України не наділений розпорядчими повноваженнями щодо звільнення позивача із займаної посади головного бухгалтера, а відтак у позивача був відсутній обов`язок звертатись з відповідною заявою до нього.

Відповідно до норм ст. 43 Конституції України, ст. 5-1 Кодексу законів про працю України, держава гарантує кожному громадянину право на працю, право на вільний вибір виду діяльності, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, в тому числі і право на припинення трудових відносин за власним бажанням.

Безпідставними є доводи представника відповідача, що саме позивач не дотрималась процедури свого звільнення і з огляду на те, що Фонд державного майна України, як державний орган, до безпосередніх повноважень якого належить призначення керівника державного підприємства, у період з 17.02.2020 року (наказ Фонду державного майна України № 286 від 17.02.2020 року, відповідно до якого була створена Робоча група з розгляду документів претендентів на тимчасове здійснення повноважень керівників суб`єктів господарювання, якою планувалось розглянути питання призначення виконувача обов`язків керівника ДП «СКТБ ІПМЕ ім. Г.Є. Пухова НАН України») по 04.09.2020 року, тобто протягом 6 місяців, здійснював діяльність щодо призначення виконувача обов`язків керівника, достовірно знаючи, що на даному підприємстві фактично заблоковано здійснення будь-якої діяльності у зв`язку зі смертю попереднього керівника, згідно штатного розпису на підприємстві працювало двоє осіб, була наявна заборгованість із заробітної плати, що підтверджується змістом листа Фонду державного майна України за № 10-57-15395 від 03.08.2020 року(а.с. 101-103).

В трудових правовідносинах працівник підприємства є менш захищеним, а відтак потребує додаткового захисту та гарантій держави від неправомірного порушення його прав з боку роботодавця.

Таким чином, судом встановлено, що позивач працювала в Державному підприємстві «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України» та не перебувала з Фондом державного майна України у трудових відносинах, тому не повинна була подавати заяву про звільнення до Фонду державного майна України.

Обґрунтовуючи заперечення проти вимог позивача, представник відповідача в заяві про перегляд заочного рішення також посилалась на те, що позивач не мала повноважень згідно зі Статутом підписувати довідку №6 від 07.05.2020 року про заборгованість по заробітній платі та довідку № 4 від 07.05.2020 року про розмір посадового окладу.

Дослідивши зміст наданого представником відповідача Статуту, судом не встановлено будь-яких заборон чи обмежень для головного бухгалтера підприємства щодо видачі довідок про заборгованість по заробітній платі.

Представник відповідача не надала будь-яких інших письмових доказів на підтвердження власних доводів, а відтак суд не бере їх до уваги.

В заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача поставила під сумнів достовірність відомостей, зазначених в довідках № 6 від 07.05.2020 року та № 4 від 07.05.2020 року про розмір окладу ОСОБА_1 та про розмір заборгованості по заробітній платі.

Ухвалюючи рішення у справі, суд керувався не лише довідками №6 від 07.05.2020 року та № 4 від 07.05.2020 року, а також відомостями, які надійшли на запит суду з ГУ ДПС у Житомирській області в листі за № 10862/6/06-30-33-01 від 21.09.2020 року, в якому вказано, що сума нарахованого доходу за 4-й квартал 2019 року за найманого працівника ОСОБА_1 становить 13500, 00 грн. Сума нарахованої зарплати по застрахованій особі ОСОБА_1 становить грудень 2019 року - 4500,00 грн., січень 2020 року - 4800, 00 грн. (а.с. 121-122). Зі змісту відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо індивідувальних відомостей про застраховану особу страхувальником - ДП «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України» ОСОБА_1 , судом було встановлено, що у період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року заробітна плата нараховувалась у розмірі 4500,00 грн. щомісячно, в січні 2020 року нараховано 4800,00 грн, відомості за період з 01.02.2020 року по час надання відповіді - відсутні (а.с. 138-139).

Таким чином, дослідивши надані докази в сукупності, судом було встановлено, що відомості, зазначені в довідці № 4 від 07.05.2020 року щодо розміру посадового окладу, з якого нараховувалась заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 , абсолютно відповідають відомостям, які подавались підприємством до контролюючих органів.

Крім того, в судовому засіданні представник ОСОБА_4 визнала і підтвердила, що посадовий оклад головного бухгалтера підприємства становив 4800,00 грн.

Таким чином, заявником не надано жодних доказів, які спростовують обставини, встановлені судом під час розгляду справи щодо розміру заборгованості по заробітній платі позивача, кількості днів невикористаної відпустки та розміру компенсації за невикористану відпустку. В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 пояснила, що надати будь-які інші документи не може у зв`язку з їх відсутністю, проте докази на підтвердження цих доводів також не надала.

Не знайшли свого підтвердження і є неспроможними доводи заявника про те, що ОСОБА_1 не виконувала покладені на неї обов`язки та самоусунулася від їх виконання, у зв`язку з чим, на думку представника відповідача, вона не мала права на отримання заробітної плати за період з лютого по травень 2020 року. За правилами ст. 21 Кодексу законів про працю України саме на роботодавця покладено обов`язок забезпечити працівникові умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін, чого в даному конкретному випадку дотримано не було з огляду на відсутність на підприємстві керівника з січня 2020 року та з огляду на невиконання Фондом державного майна України свого обов`язку щодо призначення керівника протягом тривалого часу, в тому числі і з метою забезпечення трудових прав працівників, які залишились працювати на підприємстві.

До заяви про перегляд заочного рішення представник відповідача долучила лише Статут Державного підприємства «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України» та довідку про роботу головного бухгалтера підприємства.

За приписами ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

Беручи до уваги викладені вище обставини, суд вважає, що представник відповідача ОСОБА_4 не надала суду докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з якими обов`язок відповідача може бути іншим, ніж встановлено рішенням суду, або відсутній взагалі, у суду відсутні підстави вважати, що ухвалене рішення не відповідає фактичним обставинам, судом не встановлено достатніх підстав для скасування судового рішення, а тому заява про перегляд заочного рішення, ухваленого у справі 02.10.2020 року, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 268, 287-289, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без задоволення заяву Державного підприємства «Спеціальне конструкторсько технологічне бюро Інституту проблем моделювання в енергетиці ім. Г.Є. Пухова Національної Академії наук України» про перегляд заочного рішення, ухваленого Богунським районним судом м. Житомира 02.10.2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд міста Житомира протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 02.02.2021 року.

Суддя О.В. Стрілецька