ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 червня 2021 року

м. Харків

Справа № 638/8070/20

Провадження № 22-ц/818/2734/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові у порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 серпня 2020 року (суддя Семіряд І.В.), -

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року КП «Жилкомсервіс» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач є власником житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 . Між КП «Жилкомсервіс» як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади міста Харкова та відповідачами як споживачами послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території був укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 №95/1 зі змінами, внесеними в 2007 та 2009 роках. Позивач належним чином виконує свої зобов`язання щодо надання послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд та прибудинкових територій. Однак відповідач за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином не сплачують, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.06.2012 по 01.04.2020 у розмірі 19560,33 грн.

Заочним рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 серпня 2020 року позов КП «Жилкомсервіс» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Жилкомсервіс» заборгованість з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період 01.06.2012 по 01.04.2020 у розмірі 19560,33 та судовий збір у розмірі 2102 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 лютого 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 серпня 2020 року відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалите нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, застосувати наслідки спливу строку позовної давності, вирішити питання щодо судових витрат.

Посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неправомірно застосовано до спірних правовідносин Закон України «Про житлово-комунальні послуги» всупереч положенням Цивільного Кодексу України, стосовно принципу свободи договору, наголошує на тому, що він не укладав з КП «Жилкомсервіс» договору. Позивачем не надано докази споживання ним послуг, оскільки його квартира за адресою АДРЕСА_2 має індивідуальне опалення, індивідуальну проточну витяжну вентиляційну установу, індивідуальне підєднання до зовнішньої каналізаційної системи, індивідуальний окремий вхід. Крім того, позивачем не було надано обгрунтований розрахунок сум, що стягуються.

У відзиві на апеляційну скаргу КП "Жилкомсервіс" просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. Зазначало, що після ухвалення заочного рішення відповідач сплатив суму заборгованності, отже визнав суму боргу.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані комунальні послуги. Неукладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача, як споживача, від оплати відповідних послуг. Відповідач не виконує в повному обсязі обов`язки, у зв`язку з чим, починаючи з 01.06.2012 по 01.04.2020 утворилась заборгованість за надання послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у сумі 19560,33 грн, яка підлягає стягненню.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що 28 листопада 2006 року в газеті «Слобода» № 95 опубліковано публічний договір про надання житлово-комунальних послуг, предметом якого є забезпечення відповідачем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вказані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором (а.с.9).

Рішенням Харківської міської ради від 20.12.2006 року за № 1186 визначено КП «Жилкомсервіс» виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді і комунальної власності територіальної громади з управління будинком, спорудою або групою будинків ( а.с. 12).

Рішенням Харківської міської ради від 20.12.2011 року за № 893, з подальшими змінами від 27.01.2012, 10.05.2017, 11.05.2018 визначено перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у місті Харкові (а.с.13-16).

ОСОБА_1 з 15.05.2012 є власником житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 139,3 кв м на підставі договору купівлі-продажу № 1170, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневська Д.В., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.02.2020 (а. с. 17-18).

Зареєстрованих осіб у вказаній квартирі немає, що підтверджується довідкою від 07.04.2020 (а. с. 19).

Особовий рахунок № НОМЕР_1 за вказаною адресою відкрито на ім`я попереднього власника ОСОБА_2 (а. с. 7).

З довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг Комунального підприємства «Жилкомсервіс» вбачається, що з 01.06.2012 по 01.04.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , утворилась заборгованість з оплати комунальних послуг у загальному розмірі 19560,33 грн (а. с. 7-8).

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин другої, четвертої, шостої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Згідно статті 13 вказаного Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до вимог статей 150, 151, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Громадяни, які мають у приватній власності квартиру, зобов`язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Члени сім`ї власника квартири (дружина, їх діти, батьки), які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Члени сім`ї власника квартири зобов`язані до неї дбайливо ставитися. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території та проведенню ремонту.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»праву споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (пункт 1 частини першоїстатті 20 цього ж Закону України) кореспондує обов`язок споживача оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Таким чином, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами.

Матеріали справи свідчать про те, що КП «Жилкомсервіс» обслуговує житловий будинок по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 є власником квартири в цьому будинку. У встановленому законом порядку він не відмовлявся від надання послуг Комунального підприємства «Жилкомсервіс». Доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що давало б підстави для звільнення від їх оплати, ним не надано. Отже, відповідач має обов`язок оплатити Комунальному підприємству «Жилкомсервіс» вартість отриманих ним послуг.

Встановивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх обов`язків щодо оплати наданих Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для її стягнення.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість зі сплати комунальних послуг за період з 01.06.2012 по 01.04.2020, тобто за вісім років.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявив про сплив строку позовної давності до частини вимог позивача.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 звертався до суду з відповідною заявою при перегляді заочного рішення суду. Однак, суд першої інстанції проінорував зазначений факт.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Водночас, створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц, якщо відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог частин четвертої-п`ятої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно дочастини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), тотакі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Матеріали справи не містять квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг, які б давали можливість встановити історію таких оплат, та чи здійснював відповідач дії, що свідчили б про визнання ним боргу у повному обсязі.

Оскільки загальна позовна давність встановлена у три роки, а позивач звернувся до суду з позовом у цій справі 15 червня 2020 року, то задоволенню підлягають його вимоги у межах трирічного строку позовної давності, тобто за період з 01 квітня 2017 року по 01 квітня 2020 року. Як вбачається з наданої позивачем довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг, заборгованість за вказаний період складає 10320,46 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а стягнута з ОСОБА_1 на користь КП «Жилкомсервіс» сума заборгованості - зменшенню з 19560,33 грн до 10 320,46 грн зі зміною періоду її стягнення - з 01 квітня 2017 року по 01 квітня 2020 року з урахуванням заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності за період з 01 червня 2012 року по 01 квітня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що не можна вважати доведеним факт укладення між ним та позивачем договору про надання житлово-комунальних послуг, адже він не приєднувався до публічного договору, опублікованого у газеті «Слобода»; що договору про надання комунальних послуг між ним та позивачем або між позивачем та особою, уповноваженою зборами співвласників багатоквартирного будинку, не надано; що публічний договір є нікчемним, судова колегія вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 22 договору про надання житлово-комунальних послуг, цей договір укладений згідно з пунктом 3 статті 205, статей 642, 643 ЦК України та набирає чинності з 01 січня 2007 року строком на 3 роки, якщо про інше не буде заявлено споживачем в письмовій формі, та вважається продовженим на той же самий термін, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору або необхідність його перегляду.

Вказаний договір відповідав формі і змісту (умовам) типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 560.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 642/1575/19, провадження № 61-16364св19.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частині третій статті 6, статей 627,630 ЦК Українита статей 19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Тобто законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, а споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Разом з тим, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.

З урахуванням публічного договору про надання житлово-комунальних послуг м. Харкова, який опублікований 28 листопада 2006 року в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради газеті «Слобода» № 95, наявністю пропозиції позивача укласти такий договір та відсутності з боку відповідача відповідних заперечень, між підприємством та ОСОБА_1 склались фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Відповідач як власник квартири у будинку, який обслуговує позивач, не звертався до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» з відмовою укласти вказаний договір та не довів, що його волевиявлення на укладення публічного договору не було вільним.

За таких умов, його доводи щодо відсутності договірних відносин між ним та відповідачем є безпідставними.

Посилання відповідача щодо того, що він не зареєстрований та не мешкав у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , не відкривав особового рахунку у КП «Жилкомсервіс», не користувався його послугами, судова колегія відхиляє, оскільки відповідач як власник нерухомого майна несе витрати, пов`язані з його утриманням та обслуговуванням. Від надання послуг позивача ОСОБА_1 не відмовлявся та не повідомляв його про невикористання послуг у період відсутності в житловому приміщенні, таких доказів матеріали справи не містять.

Факт того, що особовий рахунок по цій квартирі відкритий на ім`я колишнього власника ОСОБА_2 , не звільняє відповідача як нинішнього власника квартири від обов`язку сплати спожитих послуг, наданих позивачем.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 638/11589/15-ц, провадження № 61-2114 св 18.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що розмір заборгованості є необґрунтованим, та позивачем не надано детальний розрахунок, судова колегія відхиляє, оскільки доказів того, що вартість послуг, нарахована позивачем, не відповідає тарифам, встановленим відповідними рішеннями виконавчого комітету Харківської міської ради, матеріали справи не містять. Розмір заборгованості в межах строку позовної давності відповідачем не спростовано.

Посилання апеляційної скарги щодо того, що позивач належним чином не виконував свої обов`язки з надання послуг; щодо ремонту сходинкового майданчику аварійного виходу, ремонту сходинкого покриття та встановлення металевих вхідних дверей, не можуть бути взяті до уваги, адже скарг від відповідача щодо якості наданих послуг не надходило.

Таким чином, в іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим, постановленим з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Посилання позивача у відзиві на те, що позивач після ухвалення рішення суду першої інстанції сплатив заборгованість, отже визнав суму боргу, тому рішення підлягає залишенню без змін, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач не відкликав та не відмовився від апеляційної скарги.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позов задоволено частково, на 52,77%, з ОСОБА_1 на користь КП «Жилкомсервіс» підлягає стягненню судовий збір за подачу позову у розмірі 1109,22 грн (2102,00*52,77%).

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 також задоволено частково, на 47,23 % відповідно, з КП «Жилкомсервіс» на його користь підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1489,16 грн (2102,00*150% = 3153,00 грн; 3153,00*47,23%).

Шляхом взаємозаліку зазначених сум з КП «Жилкомсервіс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 379,94 грн (1489,16 -1109,22), у зв`язку з чим рішення суду в цій частині також підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 04 серпня 2020 року змінити. Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість за період з 01.04.2017 по 01.04.2020. в сумі 10 320 (десять тисяч триста двадцять) грн 46 коп.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (м. Харків, вул. Конторська, 35, , р/р НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_3 ) судовий збір в сумі 379 (триста сімдесят гривень) грн 94 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова