Справа № 2-о-118/2008 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/811/2050/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Савуляка Р.В., Приколоти Т.І.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: представника апелянта - Павлової З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 червня 2008 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про встановлення факту володіння нежитловим приміщенням,

в с т а н о в и л а:

У травні 2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку окремого провадження із заявою, в якій просила встановити факт її володіння на праві приватної власності нежитловим приміщенням, загальною площею 28,4 кв.м., що знаходяться у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_1 , та зобов`язати Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (далі - ОКП ЛОР «БТІ та ЕО») зареєструвати право власності на це приміщення.

Свої вимоги заявник обгрунтовувала тим, що у 2000 році з дозволу ЛКП «Привокзальне» їй було надано в користування під майстерню нежитлове приміщення у будинку АДРЕСА_1 . Приміщення було в занедбаному стані, а тому вона провела цілий комплекс ремонтних робіт, затративши значні кошти, для приведення приміщення у придатний для використання стан.

Зазначає, що цим приміщенням вона відкрито впродовж восьми років користувалася і жодних претензій зі сторони владних органів до неї не надходило, але її звернення до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про реєстрацію права власності на це приміщення залишені без задоволення.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 червня 2008 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт володіння ОСОБА_1 на праві приватної власності нежитловим приміщенням, загальною площею 28,4 кв.м., яке знаходиться у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» зареєструвати право власності на приміщення, загальною площею 28,4 кв.м., що знаходиться у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду оскаржила Львівська міська рада, яка не була залучена до участі в даній справі, однак, зазначає, що цим рішенням порушено права апелянта, оскільки первинна реєстрація права власності на будинок в цілому здійснена 24.03.2008 року за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на підставі рішення Залізничного райвиконкому №109 від 10.03.1987 року.

Зазначає, що Львівська міська рада є власником названого вище нежитлового підвального приміщення і рішень щодо надання його у користування чи передачу у власність іншим особам не приймала.

Звертає увагу, що спірне приміщення вибуло з комунальної власності незаконно.

Просить скасувати рішення з підстав порушення норм матеріального та процесуального праваі відмовити заявнику у задоволенні її заяви.

В судове засідання апеляційного суду заявник ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, як і інші учасники справи, клопотань про відкладення розгляду справи особисто не заявляла, а подане від її імені клопотання гр. ОСОБА_2 , як представником заявника, колегія суддів не взяла до уваги, оскільки до клопотання не додано жодного документа, який би підтверджував повноваження вказаної особи на представництво інтересів заявника в даній справі, інші учасники справи клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Частиною першою статті 234 ЦПК України, в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення в даній справі, визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 234 цього Кодексу, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку, був передбачений у частинах першій та другій статті 256 ЦПК України, в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення в даній справі

Відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У судовому порядку могли бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 256 ЦПК України).

Аналогічні за змістом положення передбачені й у чинному ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року (ст.ст. 293, 315 ЦПК).

Як роз`яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (зі змінами і доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з частиною шостою статті 235 ЦПК України, в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Аналогічне за змістом положення передбачене частиною шостою статті 294 чинного ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 315 ЦПК України (в чинній редакції), суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З точки зору закону, під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року (справа №640/10329/16).

Враховуючи наведені вище норми процесуального закону й те, що вже зі змісту самої заяви заявника вбачався спір про право, оскільки вимоги заявника стосувалися визнання за нею права власності на нерухоме майно, підтвердженням чого є те, що на підставі оскаржуваного рішення за заявником ОСОБА_1 проведена первинна реєстрація права власності на спірне нежитлове (підвальне) приміщення (а.с.32), а до цієї реєстрації, станом на 24.03.2008 року, будинок по АДРЕСА_1 в цілому було зареєстровано на праві комунальної власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради (а.с.33), суд першої інстанції повинен був залишити заяву без розгляду, проте, в порушення вимог процесуального закону, розглянув справу по суті, чим вирішив питання про права та інтереси Львівської міської ради, як уповноваженого власника нерухомого майна, належного до комунальної власності територіальної громади м. Львова.

Отже, під час розгляду даної справи встановлено існування спору про право, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження, а тому, в силу наведених вище норм ЦПК України, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із залишенням заяви ОСОБА_1 без розгляду.

При цьому, заявнику необхідно роз`яснити, що вона має право подати позов на загальних підставах.

У зв`язку з наведеним, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 294, 367, 374 ч.1 п.4, 377, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 червня 2008 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту володіння нежитловим приміщенням - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 28 травня 2021 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Савуляк Р.В.

Приколота Т.І.