Справа № 211/789/21
Провадження № 2/211/1350/21
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Ткаченко С.В., при секретарі Польчик Л.В., представника позивача Гузєва І.Г., представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, ОСОБА_2 , адвокат Меланчук Ігор Віталійович звернувся до суду з позовної заявою про стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, у розмірі 390 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач, ОСОБА_2 , працюючи з 18.12.1986 року по 15.12.1993 рік на посаді учня помічника машиніста екскаватора, помічником машиніста екскаватора рудоуправління Південного гірничо-збагачувального комбінату; з 15.12.1993 року по 08.06.2005 рік на посаді машиніста екскаватора рудоуправління Відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», виконував роботи з навантаження гірничої маси в залізничний або автомобільний транспорт, технічне обслуговування екскаватора.

Зазначає, що внаслідок недосконалості технологічних процесів і конструктивних недоліків екскаватора він піддавався впливу виробничого пилу, концентрація якого, в повітрі робочої зони перевищувала гранично допустиму, та вібрації, рівень якої перевищував гранично допустимий.

У зв`язку з вказаними шкідливими і тяжкими умовами праці, позивачем отримано хронічні професійні захворювання. Так, згідно даних з акту Форми П-4 «Про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання» 28.04.2005 року у позивача виявлені професійні захворювання: «хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (хронічний обструктивний бронхіт, емфізема легень першої стадії), легенева недостатність першого-другого ступеня», «вібраційна хвороба першої-другої стадії з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії з деф. артрозом і періартрозом ліктьових суглобів праворуч ПФ другого ст., зліва першого ст., двобічний плечолопатковий періартроз з помірним больовим синдромом ПФС першого-другого ст.».

Причинами виникнення професійних захворювань являється довгостроковий стаж роботи в умовах дії виробничого пилу, концентрація якого перевищує гранично допустиму, та вібрації, рівень якої перебільшував гранично допустимий.

Згідно первинного огляду МСЕК позивачу встановлено 45% втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності. В подальшому Позивач неодноразово проходив огляд МСЕК, за результатами вказаних оглядів підтверджувався первинний висновок. 28.05.2019 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, за результатами якого йому визначено 65% втрати професійної працездатності та встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково.

У зв`язку із професійним захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки . Він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури. Позивач не може повернутись до повноцінного життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушенням душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів.

Представник позивача просить стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області у якості відшкодування спричиненої моральної шкоди , завданої Позивачу ушкодженням здоров`я у сумі 390 000 гривень.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, подав 23 04 2021 року відзив на позовну заяву, вважаючи вимоги ОСОБА_2 безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свої заперечення мотивував наступним.

Обґрунтовуючи свою позицію тим, що Законом України №717-V від 23.02.2007 року внесено зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві…» відповідно до яких всі норми даного закону якими передбачалась виплата моральної шкоди виключено. Згідно п.2 ч.44 Розділу 2 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет на 2008 р.» - «У законі України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»: у пункті 3 розділу ХІ «Прикінцеві положення»: після абзацу третього доповнити новим абзацом такого змісту : «відшкодування шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової шкоди) застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року».

Тому, відділення Фонду є неналежним відповідачем у справі. Крім того, відшкодування шкоди потерпілому на виробництві незалежно від часу настання страхового випадку не є страховою виплатою, та відсутні підстави для покладення на Фонд обов`язок здійснювати таку виплату.

Відповіді на відзив із обґрунтуванням своїх заперечень проти доводів, наведених представником відповідача, позивач та його представник не подали, додаткового часу для цього не потребували.

Ухвалою суду від 01 березня 2021 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позову не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Згідно трудової книжки ОСОБА_2 працював з 18.12.1986 року по 15.12.1993 рік на посаді учня помічника машиніста екскаватора, помічником машніста екскаватора рудоуправління Південного гірничо-збагачувального комбінату; з 15.12.1993 року по 08.06.2005 рік на посаді машиніста екскаватора рудоуправління Відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» ( а.с. 62-66 копія трудової книжки ).

Відповідно до Акту (форми П-4) розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 червня 2005 року, позивач має професійні захворювання:

«Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (хронічний обструктивний бронхіт, емфізема легень першої стадії), легенева недостатність першого-другого ступеня»;

«Вібраційна хвороба першої-другої стадії з синдромом вегетативно-сенсорної полінейропатії з деф. артрозом і періартрозом ліктьових суглобів праворуч ПФ другого ст., зліва першого ст., двобічний плечолопатковий періартроз з помірним больовим синдромом ПФС першого-другого ст.» ( а.с. 16-18 ).

Професійні захворювання у ОСОБА_2 виникли внаслідок виконання трудових обов`язків у Відкритому акціонерному товаристві «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», де він, внаслідок недосконалості технологічних процесів і конструктивних недоліків екскаватора піддавався впливу виробничого пилу, концентрація якого перевищувала гранично допустиму, та вібрації, рівень якої перевищував гранично-допустимий. Умови праці на робочих місця позивач характеризувались наступним чином:

-Запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільного SiO2 від 10 до 70%. Середній 2,6 мг/м3, максимальний - 8,9 мг/м3, при гранично допустимій концентрації 2, 0 мг/м3.

-Рівень загальної та локальної вібрації 103/114 дБ при ГДР 101/112 дБ.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 17.08.2005 року серії ДНА-02 №05528 позивачу ОСОБА_2 була встановлена втрата професійної працездатності в ступені 45%, та встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно довідки МСЕК від 21.09.2006 року серії ДНА-02 №012986 ОСОБА_2 була встановлена втрата професійної працездатності в ступені 45%, та встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно довідки МСЕК від 11.09.2007 року серії ДНА-02 №020218 ОСОБА_2 була встановлена втрата професійної працездатності в ступені 45%, та встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно довідки МСЕК від 08.09.2008 року серії ДНА-02 №028062 ОСОБА_2 була встановлена втрата професійної працездатності в ступені 45%, та встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно довідки МСЕК від 06.04.2010 року серії 10 ААА №002336 ОСОБА_2 була встановлена втрата професійної працездатності в ступені 60%, та встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно довідки МСЕК від 27.04.2012 року серії 10 ААА №073660 ОСОБА_2 була встановлена втрата професійної працездатності в ступені 60%, та встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно довідки МСЕК від 13.05.2014 року серії АБ №0005605 ОСОБА_2 була встановлена втрата професійної працездатності в ступені 60%, та встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно довідки МСЕК від 12.05.2016 року серії 12 ААА №016796 ОСОБА_2 була встановлена втрата професійної працездатності в ступені 60%, та встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно довідки МСЕК від 28.05.2019 року серії 12 ААА №054633 ОСОБА_2 була встановлена втрата професійної працездатності в ступені 65%, та встановлено третю групу інвалідності безстроково.

Як встановлено із документів, позивач внаслідок професійних захворювань відчуває стійкий біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією в верхні та нижні кінцівки, порушена хода, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів та хруст в них, заніміння кінцівок, біль та оніміння в кистях, мерзлякуватість в них, задишка при фізичному навантаженні, кашель сухий та з мокротинням. Через стан здоров`я, позивач вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані через неможливість вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача майже не покращується.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (ст.4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року.

Норми вказаного Закону від 23 вересня 1999 року в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23 лютого 2007 року №717-V, передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 ст.1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» п.1 ч.1 ст.21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду (ч.3 ст.28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (ч.3 ст.34).

З огляду на положення ст.ст.21, 28, 30, 34, 35 Закону України від 23 вересня 1999 року, право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відтак, спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з дня первинного встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 17 серпня 2005 року.

Частинами 1, 3 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, чинній на час встановлення висновком МСЕК від 17.08.2005 року ОСОБА_2 стійкої втрати професійної працездатності, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі ст.21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до ст.13 зазначеного Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст.14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Відповідно до абз.4 ст.1, підпункту «е» п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. У разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку.

Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону № 1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд.

Крім того, Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності 20 березня 2007 року, виключено ч.3 ст.34 Закону №1105-XIV, що передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Пунктом 2 частини 44 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» пункт 3 розділу ХІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату непрацездатності» доповнено абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року».

Конституційний Суд України у рішенні від 08 жовтня 2008 року №20-рп/2008 у справі 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності 01 січня 2015 року.

Відповідно до ч.8 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.

Проте, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ст.5 ЦК України). Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 Конституційний Суду України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Отже, у світлі рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року №20-рп/2008 у справі № 1-32/2008, Закон України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності 20 березня 2007 року, не встановлював ретроспективно обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема й цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи.

З урахуванням вищезазначеного, застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», тобто з 01 квітня 2001 року до 01 січня 2006 року. Визначальною в цьому випадку для особи є дата встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Вищевикладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18) та від 20 листопада 2019 року у справі №210/3177/17 (провадження № 14-288цс19).

Як вбачається з матеріалів справи, на час встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями обов`язок відшкодування моральної шкоди покладався саме на Фонд соціального страхування, що узгоджується із Законом України №1105-XIV, а відтак доводи представника відповідача стосовно того, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області не є належним відповідачем суд розцінює як неспроможні.

Доводи представника відповідача про те, що на час звернення позивача із цим позовом набула чинності редакція Закону №1105-ХІV, якою не передбачено здійснення страхової виплати на відшкодування моральної шкоди, є необґрунтованими, оскільки спір щодо відшкодування шкоди на підставі Закону №1105-ХІV повинен вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування, яке виникло у позивача з дня встановлення втрати професійної працездатності (17 серпня 2005 року). На час виникнення у позивача такого права була чинна редакція Закону №1105-ХІV, яка передбачала здійснення страхової виплати на відшкодування моральної шкоди саме за рахунок Фонду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

За даних обставин, доведеність факту втрати професійної працездатності ОСОБА_2 у зв`язку з виникненням та розвитком професійних захворювань, з точки зору погіршення здоров`я, зміни життєвого укладу, що вимагає додаткових зусиль для організації життя, необхідності періодичного проходження лікування, приводять суд до переконання поза розумним сумнівом про наявність моральної шкоди, а відтак спростовують доводи представника відповідача щодо недоведеності позивачем факту заподіяння шкоди.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує характер отриманих позивачем професійних захворювань, глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності безстроково, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, повне відновлення стану його здоров`я неможливе. Виходячи з цих обставин, засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням конституційної значущості здоров`я як невідчужуваного та непорушного блага, що належить людині від народження і охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, суд приходить до висновку, що домірим спричиненій позивачу шкоді буде відповідати одноразове відшкодування в сумі 200 000 (двісті тисяч) грн.

Згідност.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим вважає за необхідне судовий збір в розмірі 2000 грн. стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263, 265, 273, 274, 277, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (, юридична адреса: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 93) на користь ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я 200 000 (двісті тисяч) гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь держави судовий збір 2000 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення , зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко

Повний текст рішення складено 08 06 2021р.