ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/30/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2021 р.Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Шаповалової К.В.

за участю:

секретаря судового засідання Москаленко А.П.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: місто Київ, вулиця Олександра Кошиця, 5а в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн на кожну дитину до досягнення дітьми 23 років.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між нею та ОСОБА_2 22 травня 2004 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї було зареєстровано шлюб, актовим записом № 355. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Спільні діти проживають з позивачкою, перебувають на її утриманні. Спору щодо місця проживання дітей у них не має.

Позивачка вказала, що відповідач не бажає у добровільному порядку сплачувати аліменти на дітей, а тому просила стягнути з нього аліменти в розмірі 6000 грн., по 3000 грн на кожну дитину. Вказала, що інших дітей на утриманні у відповідача не має, він працевлаштований та має нерухоме майно, а отже має фінансову можливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному нею.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 4 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного провадження із повідомленням сторін на 21 січня 2021 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначивши що на цей час у нього не має стабільного доходу, офіційно він не працює, підробляє таксистом, власного нерухомого майна у нього нема, у власності є ј частина квартири, в якій на цей час проживає позивачка з дітьми, зазначив, що не претендує на цю квартиру, залишив її колишній дружині з дітьми. Крім того, відповідач вказав, що весь час перераховував на банківську картку кошти колишній дружині в розмірі 4000 грн як аліменти на обох дітей, але доказів цього не має. Не заперечує, щоб за рішенням суду йому були визначені аліменти в розмірі 4000 грн, по 2000 грн на кожну дитину.

Позивачка у судовому засіданні не заперечувала та не спростовувала факт надання відповідачем до грудня 2020 року коштів на утримання дітей в розмірі 4000 грн, проте вказала, що хвилюється за те, що оскільки відповідач офіційно не працює, він перестане перераховувати їй кошти на дітей, а тому звернулась із позовом до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши подані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню враховуючи таке.

Судом встановлено, що 22 травня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видане Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 355.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 10,11,12), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року у справі № 753/10719/20 шлюб, зареєстрований 22 травня 2004 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 355 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано (а.с.5).

Факт проживання неповнолітніх дітей сторін: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із матір`ю - ОСОБА_1 не заперечується та не спростовується відповідачем.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частинами першою, другою статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Так, суд бере до уваги те, що відповідач офіційно не працевлаштований, не є приватним підприємцем, не ухилявся від утримання дітей, добровільно перераховував на банківську картку позивачки кошти, як аліменти на утримання неповнолітніх дітей, що не заперечувалось позивачкою, а також часткове визнання відповідачем позову.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18).

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

При цьому, згідно зі статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Щодо розміру аліментів слід зазначити, що відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи.

Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи вік дітей, працездатний вік відповідача, відсутність у відповідача аліментних зобов`язань стосовно інших осіб, при цьому враховуючи посилання відповідача, щодо відсутності офіційного працевлаштування та наявність мінливого заробітку, суд дійшов висновку про необхідність визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 - в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття.

Вимога позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей до досягнення ними 23 років не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Отже, враховуючи те, що спільні діти позивача та відповідача на цей час є неповнолітніми, вимога позивачки про стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей до досягненню ними 23 років не відповідає вимогам закону та є передчасною.

У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів - їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (частина перша стаття 192 Сімейного кодексу України).

Згідно зі статтею 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 28 грудня 2020 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи приписи статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 гривні 80 копійок.

На підставі викладеного та керуючись статтями 180, 181, 182, 183, 185, 191, 192 СК України, статтями 76 81, 141, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354, 430 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ :

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вік, починаючи з 28 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вік, починаючи з 28 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 проживає за адресою : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1

Повний текст рішення суду складено 22 січня 2021 року.

Суддя: Шаповалова К.В.