КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5464/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 18 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Мазура Ю.Ю.

у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Половець Андрія Михайловича, ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

26 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, у якій просить визнати протиправними дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Половець А.М. щодо повернення 29 квітня 2020 року виконавчого документа - ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року у справі №752/19134/18; зобов`язати старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Половець А.М. прийняти ухвалу до виконання.

Скаргу обґрунтовує тим, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року у справі №752/19134/18 вжито заходів забезпечення позову та накладено арешт на 17/200 частин житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Повідомленням державного виконавця ухвала повернута без виконання на підставі пункту 10 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.

Не погоджуючись із таким рішенням державного виконавця, ОСОБА_1 звернувся до суду із цією скаргою, мотивуючи тим, що виконавчі дії проводяться за місцем проживанням боржника.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 січня 2021 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, скаргу задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на обставини, із якими звернувся до суду, та незаконність висновків суду першої інстанції.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року з метою забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості накладено арешт на 17/200 частку житлового будинку, загальною площею 187,9 кв.м, житловою площею 112,6 кв.м, земельної ділянки 1000 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер майна 11800644, до розгляду справи по суті.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2020 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 21200 доларів США; а також судовий збір в розмірі 6332,40 грн.

29 квітня 2020 року старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Половець А.М. прийнято повідомлення про повернення виконавчого документа, а саме ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року, без прийняття до виконання з посиланням на пункти 6 та 10 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України "Про виконавче провадження" надає виконавцю право приймати рішення, що стосуються здійснення виконавчих дій, при цьому, суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися лише виконавцем.

Суд також зазначив, що майно, на яке накладено арешт, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Холодногірського району м.Харкова, відтак ухвала має бути пред`явлена на виконання до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків).

З такими висновками апеляційний суд не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 157 ЦПК України:

1. Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

2. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Згідно частини 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація обтяжень речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державним реєстратором є державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження":

1. Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

2. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже законодавством визначено, що виконання ухвали про забезпечення позову у спосіб накладення арешту на майно покладається на державного реєстратора, яким згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено державного чи приватного виконавця.

Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Місцем проживання боржника визначено Голосіївський район міста Києва, відтак функції державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) поширюються територіально за місцем проживання боржника.

Згідно із Законом накладення арешту на нерухоме майно відбувається незалежно від місця знаходження майна чи місця проживання боржника, оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто, така дія відбувається дистанційно, незалежно від місця знаходження майна, і не потребує участі в ній боржника чи стягувача, а відтак для неї не установлено конкретної підвідомчості.

При цьому, звернення до виконання ухвали про забезпечення позову покладається саме на суд.

Суд першої інстанції на зазначені положення законів уваги не звернув, внаслідок чого дійшов безпідставних висновків про відсутність в діях державного виконавця порушень вимог законів.

Окрім того, у повідомленні державний виконавець керується пунктами 6 та 10 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", які регламентують наступне:

4. Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

Зазначені положення закону є взаємовиключними, відтак не можуть бути застосовані одночасно.

Висновки суду про неможливість визнання дій неправомірними внаслідок формальних порушень не ґрунтуються на обставинах справи та положеннях закону, які установлюють відповідний порядок дій, якого неухильно мають притримуватися особи, уповноважені на вчинення відповідних дій, на що вправі розраховувати кожний заявник чи інша особа, якої можуть стосуватись певні наслідки таких дій.

При цьому апеляційний суд також звертає увагу, що суд в оскаржуваній ухвалі у мотивувальній частині посилається на фабулу справи, яка немає нічого спільного із цією справою.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду постановлена із порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, відтак підлягає скасуванню та слід визнати протиправними дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Половець Андрія Михайловича щодо повернення 29 квітня 2020 року виконавчого документа - ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року у справі №752/19134/18.

Вирішуючи питання про спосіб відновлення порушеного права стягувача, апеляційний суд уважає належним зобов`язати старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Половець Андрія Михайловича вчинити дії в межах, на підставі та в порядку, визначених Законом України "Про виконавче провадження" щодо виконання ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року у справі №752/19134/18.

Згідно статті 452 ЦПК України з Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 454 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 18 січня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення наступного змісту.

Визнати протиправними дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Половець Андрія Михайловича щодо повернення 29 квітня 2020 року виконавчого документа - ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року у справі №752/19134/18.

Зобов`язати старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Половець Андрія Михайловича вчинити дії в межах, на підставі та в порядку, визначених Законом України "Про виконавче провадження" щодо виконання ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року у справі №752/19134/18.

Стягнути з Голосіївського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 червня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова