Справа №265/2569/19
Провадження №2/265/42/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі

головуючого судді Шиян В. В.,

за участю секретаря Себко Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним ,

треті особи :

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача - ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовними вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 про визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсними. В обґрунтування позовних вимог посилалася на ті обставини, що на підставі рішення Маріупольської міської ради народних депутатів за №128 від 06.04.1994 року вона 13.06.1994 року отримала Ордер КО №006842 на житлове приміщення - трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1 . З моменту отримання ордеру та по теперішній час вона разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 постійно проживає в квартирі, користується нею, сплачує комунальні послуги. В 1997 році вказана квартира була приватизована в рівних долях на ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , і не повнолітню на той час ОСОБА_4 про що видане свідоцтво № 825 від 16.04.1997 року. Таким чином, власниками квартири в рівних долях є ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Наприкінці 2018 року, початку 2019 року їй стало відомо, що у провадженні Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про усунення перешкод позивачу у користуванні житлом та визнання відповідачів такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме трьох кімнатною квартирою АДРЕСА_1 . У своєму позові ОСОБА_8 зазначає, що придбав спірну квартиру у громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі укладеного між ними 08 лютого 2002 року Біржового контракту № ОР-607 (договору купівлі-продажу) посвідченого Азовською універсальною товарною біржею в місті Маріуполі. Інших доказів, окрім біржового контракту, ОСОБА_8 до позовної заяви не додає.

Вона не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_8 , оскільки вона ніколи не підписувала ніяких біржових контрактів, особисто продати квартиру теж не могла, оскільки вона є власником лише 1/3 частини зазначеної квартири, та її ніхто не уповноважував на продаж інших часток квартири. Відповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_2 ніколи не бачила та не була з ними знайома. Наполягає що підпис на біржовому контракті ОР-311 від 15 квітня 1998 року який було нібито укладений та посвідчений на Азовській універсальній товарній біржі їй не належить. Хто підписав зазначений контракт, їй не відомо.

Просить суд визнати недійсним договір купівлі продажу ( біржовий контракт № ОР-311 від 15 квітня 1998 року) укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , посвідчений Азовською універсальною товарною біржею про продаж квартири АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним договір купівлі продажу ( біржовий контракт № ОР-607 від 8 лютого 2002 року) укладений між ОСОБА_10 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , посвідчений Азовською універсальною товарною біржею про продаж квартири АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

В подальшому, 24 травня 2021 року, представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Черниш О.І. було подано заяву про залишення частини позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі продажу ( біржовий контракт № ОР-607 від 8 лютого 2002 року) укладеного між ОСОБА_10 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , посвідченого Азовською універсальною товарною біржею про продаж квартири АДРЕСА_1 - без розгляду.

Ухвалою суду від 22 квітня 2019 року було відкрито провадження по справі. Справу в спрощеному провадженні призначено до відкритого судового засідання.

Ухвалою суду від 10 грудня 2019 року за клопотанням позивача ОСОБА_4 по справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження якої було доручено експертам Донецького науково-дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України.

Ухвалою суду від 22 квітня 2020 року провадження по справі було поновлено за листом експерта про неможливість проведення експертизи.

Ухвалою суду від 19 листопада 2020 року по справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження якої було доручено експертам Донецького науково-дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України.

15 січня 2021 року на адресу надійшов висновок експерта № 1/22-125 від 11 січня 2021 року.

Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року провадження по справі було поновлено.

Ухвалою суду від 2 червня 2021 року, відмова представника позивача від позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі продажу ( біржовий контракт № ОР-607 від 8 лютого 2002 року) укладеного між ОСОБА_10 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , посвідченого Азовською універсальною товарною біржею про продаж квартири АДРЕСА_1 - прийнята, провадження в цій частині закрито.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 пояснила, що вона повністю підтримує заявлені позовні вимоги. Також пояснила, що ніколи не підписувала ніякі біржові контракти. Про продаж квартири вона навидь не думала, оскільки квартира є єдиним житлом в якому вона проживає на протязі більш ніж 20 років. Іншого житла вона не має. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача - адвокат Черниш О.І., в судове засідання не з`явилася, надала суду письмові пояснення. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що на підставі рішення Маріупольської міської ради народних депутатів за №128 від 06.04.1994 року ОСОБА_1 13.06.1994 року отримала Ордер КО №006842 на житлове приміщення (на вселення та користування її сім`єю в кількості трьох осіб) трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1 . 15 квітня 1997 року зазначену квартиру було приватизовано в рівних долях на трьох осіб - ОСОБА_1 , та її неповнолітніх на той час дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . Позивач ОСОБА_1 повністю заперечує факт продажу квартири. Жодних договорів на відчуження квартири вона не укладала, осіб яким вона нібито продала квартиру вона ніколи не бачила. Той факт, що вона не підписувала біржовий контракт № ОР -311 від 15 квітня 1998 року, свідчить також і висновок експерта № 1/22-125 від 11 січня 2021 року , яким встановлено, що договір купівлі продажу підписано не ОСОБА_1 . Про те, що квартира вибула з її володінні поза її волі, вона не знала та і не могла знати, оскільки на протязі всього часу проживала в зазначеній квартирі, користувалася нею, сплачувала комунальні послуги, робила ремонти, і жодного разу ні ОСОБА_11 ні ОСОБА_3 ні пред`являли ніяких вимог щодо звільнення нібито їхньої квартири. Також просить суд звернути увагу що новий власник квартири - ОСОБА_8 , який придбав спірну квартиру 8 лютого 2002 року також з 2002 року по листопад 2018 року, на протязі більш ніж п`ятнадцять років, не пред`являв ніяких вимог щодо звільнення квартири. А тому про те що квартира незаконно була продана не відомим особам, ОСОБА_1 дізналася лише на початку 2019 року, коли її викликали до суду за позовом ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином вважає що строки позовної давності ОСОБА_1 не порушено. Також звертає увагу суду, що станом на 15 квітня 1998 рік, тоб то на дату зазначену в договорі купівлі продажу - (біржовому контракті № ОР-311 від 15 квітня 1998 року) який нібито укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 була власником лише 1/3 частини зазначеної квартири, а інші 2/3 частини належали її дітям, одна з яких ОСОБА_4 була неповнолітня. Просить суд, біржовий контракт ОР -311 від 15 квітня 1998 року визнати недійсним.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися по невідомій суду причині, про день та час неодноразово повідомлялися належним чином, про що свідчать судові відправлення.

Третя особа ОСОБА_4 , позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та пояснив, що він є сином ОСОБА_1 та йому на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 . З моменту заселення, т.т. з 1994 року він постійно проживав в зазначені квартирі, і нікому не давав доручення на продаж, або розпорядження вказаною квартирою.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що:

На підставі рішення Маріупольської міської ради народних депутатів за №128 від 06.04.1994 року, ОСОБА_1 13 червня 1994 року отримала Ордер КО №006842 на житлове приміщення трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Ордер було видано ОСОБА_1 як квартиронаймачу, на склад сім`ї: сина - ОСОБА_5 , 1980 року народження, доньку ОСОБА_4 , 1983 року народження. ( а.с.7)

Згідно висновку про реєстрацію домоволодіння зареєстрованого в реєстрі № 39416 книзі № 107к-65, від 23 квітня 1997 року, квартира АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва на право власності № НОМЕР_1 від 15 квітня 1997 року виданого Управлінням міського майна , належить ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ( а.с.8)

Згідно біржового контракту № ОР-311 від 15 квітня 1998 року укладеного на Азовській універсальній товарній біржі, ОСОБА_1 продала ОСОБА_10 , ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . ( а.с.9) Оригінал зазначеного біржового контракту суд оглядав в судовому засіданні.

Згідно особистого рахунку № НОМЕР_2 , квартира АДРЕСА_1 , видана ОСОБА_1 на підставі ордеру РО 6842 від 13 червня 1994 року, приватизована ( свідоцтво № 825 від 16 квітня 1997 року). В квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , син ОСОБА_5 , донька ОСОБА_4 ( а.с.10)

За клопотанням позивача ОСОБА_1 , судом було призначено почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку експерта № 1/22 -125 від 11 січня 2021 року: Вирішити питання: «Чи виконано обидва підписи та рукописний текст « ОСОБА_12 », що міститься на зворотній сторінці оригіналу біржового контракту №ОР-311 від 15 квітня 1998 року, укладеного та посвідченого Азовською універсальною товарною біржею, у розділі «Реквізити сторін» у графі «Продавець» саме ОСОБА_1 чи іншою особою?» - не виявляється можливим, у зв`язку з тим, що в результаті порівняння досліджуваних підписів зі зразками підписів ОСОБА_1 було встановлено, що дані підписи неспівставні за транскрипцією та усіма загальними та окремими ознаками.

Рукописний запис « ОСОБА_12 », розташований зі зворотного боку «Биржевого контракта №ОР-311 (договор купли-продажи) составленного Азовской универсальной товарной биржей между ОСОБА_12 и ОСОБА_13 , ОСОБА_14 от 15.04.1998» у розділі «Продавец», у графі «Прописан» - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Досліджувані підписи, розташовані зі зворотного боку «Биржевого контракта №ОР-311 (договор купли-продажи) складеного Азовською універсальною товарною біржею між « ОСОБА_12 и ОСОБА_13 , ОСОБА_14 от 15.04.1998» у розділі «Продавец», у графах: « Ф.И.О. » та «Прописан» - ймовірно виконані однією особою. ( а.с. 184-190)

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки оспорюваний договір купівлі-продажу було укладено у 1998 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.

Статтею 153 ЦК УРСР, було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Договір, який розглядається судом було укладено на Азовській універсальній товарній біржі.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.91 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України "Про товарні біржі".

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 N 121, яка була чинною на час реєстрації відповідного договору купівлі-продажу( 08 .02.1999 р) та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Реєстрація біржового контракту ОР - 311 від 15 квітня 1998 року в Маріупольському БТІ відбулася 8 лютого 1999 року за номером 39416, як зазначено на біржовому контракті № ОР-311 від 15 квітня 1998 року так і на біржовому контракті № ОР-607 від 8 лютого 2002 року укладеного між ОСОБА_10 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на Азовській Універсальній товарній біржі. ( а.с.9, 10)

Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

Стаття 47 ЦК УРСР зазначає що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

У період укладання оспорюваного договору купівлі-продажу (15 квітня 1998 р.) існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 128 ЦК УРСР), а відповідно до статті 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

Отже, положення статті 227 ЦК УРСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.

За поясненнями позивача ОСОБА_1 вона проживає у спірній квартирі з 1994 року по теперішній час. На протязі всього часу, до 2018 року, ніхто з відповідачів не звертався до неї щодо звільнення квартири, передачі ключів, документів та таке інше, хоча відповідно до біржового контракту, ОСОБА_1 повинна була звільнити квартиру з урахуванням зняття з реєстрації на протязі 7 днів. Також відповідачами ОСОБА_13 та ОСОБА_3 не надано розписок про передачу ними грошей на виконання умов договору купівлі продажу, які б могли підтвердити сам факт укладення зазначеної біржової угоди.

Таким чином, суд прийшов до висновку що договір купівлі-продажу квартири, укладений на біржі в простій письмовій формі, не відповідає вимогам ст. 47, 153, 227 ЦК УРСР а тому може бути визнаний недійсним.

Також суд звертає увагу, що відповідно до біржового контракту № ОР-311 від 15 квітня 1998 року, брокерська контора № 007 діяла від імені ОСОБА_1 , а біржовий контракт нібито підписала ОСОБА_1 ( реквізити сторін)

Відповідно до вимог ст. 44 ЦК УРСР, письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.

Однак висновком судово-почеркознавчої експертизи, № 1/22 -125 від 11 січня 2021 року встановлено що позивачка ОСОБА_1 не підписувала зазначений біржовий контракт, оскільки підписи в графі «Продавець» виконані не ОСОБА_1 .

Відповідачами ОСОБА_13 та ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів на спростування встановлених судами обставин.

Таким чином судом було встановлено, що позивачка ОСОБА_1 не підписувала договору купівлі продажу (біржовий контракт № ОР-311 від 15 квітня 1998 року) квартири АДРЕСА_1 , свого воєвиявлення на укладання зазначеної угоди ніяким чином не виказувала, а тому суд прийшов до переконання що зазначений біржовий контракт підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 44 ЦК УРСР.

Також відповідачами не було доведено, що ОСОБА_1 будучи власником лише 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , мала повноваження на продаж інших 2/3 частин квартири, що також не зазначено в самому біржовому контракті.

Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом

Згідно паспорту НОМЕР_3 , який видано 17 жовтня 2006 року Новозаводським ВМУМВС України в Чернігівській області, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином на день укладення біржового контракту, 15 квітня 1998 року, вона була неповнолітня.

Майном, що належить малолітній і неповнолітній дитині, управляють інші особи - передусім її батьки. Якщо їх немає в живих, або вони позбавлені батьківських прав, то такі права мають опікуни, піклувальники, усиновлювачі (ч. 1 ст. 177 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст. 177 СК України, батьки управляють майном, що належить малолітній, неповнолітній дитині, без спеціального на те призначення. Вони мають право продати, обміняти квартиру (частину квартири), будинок до досягнення дитиною повноліття (18 років), лише з дозволу органу опіки та піклування.

Біржовий контракт ОР-311 від 15 квітня 1998 року не містить посилань на наявність дозволу органу опіки та піклування на продаж частки квартири яка належить неповнолітній ОСОБА_4 , а також в біржовому контракті не зазначено, що ОСОБА_1 діє від свого імені та від імені неповнолітньої. Що в свою чергу доводить недійсність зазначеного договору купівлі продажу (біржового контракту) на підставі ст. 48 ЦК УРСР.

Таким чином судом було встановлено, що позивачка ОСОБА_1 договору купівлі продажу (біржовий контракт № ОР-311 від 15 квітня 1998 року) квартири АДРЕСА_1 не підписувала, свого воєвиявлення на укладання зазначеної угоди ніяким чином не виказувала, повноважень щодо продажу квартири від імені неповнолітньої особи ОСОБА_4 та свого повнолітнього сина ОСОБА_5 не отримувала, зазначений договір нотаріально не посвідчувався, а тому суд прийшов до переконання що зазначений біржовий контракт є недійсним.

Статтею 76 ЦК УРСР Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. ( ст. 71 ЦК УРСР) Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. ( ст. 75 ЦК УРСР)

Такі ж норми обчислення строків позовної давності зазначено і в ст.ст. 257- 260,261 ЦК України ( 2001 року) .

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 , звернулася до суду 17 квітня 2019 року. В обґрунтування своїх вимог посилалася на ті обставини, що про своє порушене право вона дізналася лише на початку січня 2019 року, під час розгляду цивільної справи 265/9171/18, провадження 2/265/346/19 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом та визнання відповідачів втративши право користування житловим приміщенням.

Інших відомостей щодо обізнаності ОСОБА_1 про її порушене право суду надано не було, у зв`язку з чим, суд вважає, що позивачем не було порушено строків звернення до суду.

Щодо вимог по відшкодуванню судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються відповідача.

Згідно квитанції позивачем ОСОБА_1 при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

Позовні вимоги позивача задоволені судом в повному обсязі, а тому сума судового збору підлягає стягненню з відповідачів в дольовому порядку на користь позивача.

Керуючись ст. 255, 259-261 ЦПК, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, треті особи : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - задовольнити.

Визнати біржовий контракт № ОР-311 від 15 квітня 1998 року укладений на Азовській універсальній товарній біржі між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , ОСОБА_3 щодо продажу квартири АДРЕСА_1 - недійсним.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 гривень, по 384,20 гривень з кожної.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення було складено та підписано 07 червня 2021 року.

Сторони по справі:

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

Представник позивача - адвокат Черниш Оксана Іванівна, адреса : місто Маріуполь проспект Нахімова будинок 82/37

Відповідачі:

ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_16 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя ______________________ Шиян В.В.