КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 755/15824/15-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Марцинкевич В.А.

26 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.,

секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та з урахуванням доповнення позовних вимог просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №053-2008-189 від 19 лютого 2008 року у розмірі 47 160, 81 доларів США.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №053-2008-189 від 19 лютого 2008 року у розмірі 47 160, 81 доларів США.

Судові витрати покласти на відповідачів.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №053-2008-189 від 19 лютого 2008 року у розмірі 47 160,81 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» судові витрати по справі в сумі по 1 827,00 грн. з кожного.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову до ОСОБА_4 скасовано, в іншій частині рішення залишено без змін, у зв`язку з чим викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2095/2021
Позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 160,81 доларів США, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 42 948,70 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 4 201,30 доларів США, заборгованості по підвищеним відсоткам за користування кредитом - 10,81 доларів США та 3 654 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості залишено без змін, а в частині позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано. Передано справу № 755/15824/15-ц у частині позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що про розгляд справи ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не були повідомлені належним чином, що позбавило їх можливості реалізувати свої процесуальні права та виконати процесуальні обов`язки.

Зазначає, що суд стягнув кошти в іноземній валюті без визначення еквіваленту в гривнях та не звернув уваги на те, що позивач не надав доказів видачі кредиту в іноземній валюті та первинних бухгалтерських документів, меморіальний ордер не є належним доказом для підтвердження цих обставин, а тому вимога про стягнення боргу в доларах США задоволенню не підлягає.

Пояснює, що банком було збільшено відсоткову ставку за користування кредитом з 12,45 % до 13,45 %, з 37,35 % до 40,35 % без згоди поручителя та без повідомлення позичальника, а тому порука є припиненою.

Вказує, що розмір заборгованості не відповідає умовам кредитного договору. Крім того, при укладенні договору ОСОБА_2 не був ознайомлений з перевагами й недоліками класичної та ануїтентної форми погашення кредиту та у договорі відсутнє попередження про те, що валютні ризики за кредитним договором несе позичальник.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.

Представник ПАТ «Універсал Банк» - Сахабутдінов В.Ю. заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Інші відповідачі в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили.

Київським апеляційним судом здійснювалося оголошення про виклик до суду ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на офіційному веб-порталі судової влади України.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та представника ПАТ «Універсал Банк», перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з порушенням умов кредитного договору та договору поруки відповідачами в частині порядку та строків повернення кредитних коштів, утворилась заборгованість, сума якої станом на 25 травня 2015 року складає 47 160,81 доларів США, яка підлягає стягненню солідарно із відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк». Оскільки рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року у справі № 756/3208/15-ц, поруку ОСОБА_3 за договором поруки № 053-2008-189-Р/1 від 19 лютого 2008 року, укладеним між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 , визнано припиненою, тому позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_4 не переглядається, оскільки Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості залишено без змін.

З висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 19 лютого 2008 року між ПАТ «Універсал Банк»та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 053-2008-189, за умовами якого останній отримав грошові кошти в розмірі 44 300 доларів США, зі сплатою 12,45 % річних строком до 10 лютого 2038 року на придбання квартири.

ПАТ «Універсал Банк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надав ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 44 300 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером № 0532900 USD000558 від 20 лютого 2008 року та випискою з особового рахунку ОСОБА_2 за 20 лютого 2008 року.

У підпункті 1.1.1. кредитного договору № 053-2008-189 сторони погодили, що за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка у розмірі 37,35 % річних.

19 лютого 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 053-2008-189-Р/1, за умовами якого ОСОБА_4 зобов`язалася перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

10 квітня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору, за умовами якої сторони погодили встановити наступний порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами:

з 10 квітня 2009 року по 09 квітня 2010 року включно: базова процента ставка - 8,74 % річних; підвищена процентна ставка - 16,74 % річних;

з 10 квітня 2010 року по 09 квітня 2015 року включно: базова процента ставка - 14,48 % річних; підвищена процентна ставка - 22,48 % річних;

з 10 квітня 2015 року базова процента ставка - 13,45 % річних; підвищена процентна ставка - 21,45 % річних.

Пунктом 2.1 Даної додаткової угоди було передбачено в період з 15 липня 2008 року по 10 квітня 2009 року включно позичальник підтверджує правомірність нарахування кредитором процентів за користування кредитом за наступними ставками:

13,45 % річних; за користування коштами понад встановлений строк процентна ставка в розмірі 40,35 %. Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим Договором терміни сплати щомісячних платежів застосовуються до всієї простроченої суми основного боргу позичальника.

10 квітня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк»та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки, за умовами якої ОСОБА_4 засвідчила, що їй добре відомі усі умови основного договору і погоджується з ними.

У лютому 2015 року відповідачам були направлені вимоги щодо погашення заборгованості, проте останні заборгованість по кредитному договору не сплатили.

Станом на 25 травня 2015 року, у зв`язку з порушенням умов кредитного договору у позичальника в частині порядку та строків повернення кредитних коштів, утворилась заборгованість у розмірі 47 160,81 доларів США, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 42 948,70 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 4 201,30 доларів США, заборгованості по підвищеним відсоткам за користування кредитом - 10,81 доларів США.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а уразі порушення зобов`язання настають негативні правові наслідки.

Встановлено, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв`язку з чим станом на 25 травня 2015 року, у зв`язку з порушенням умов кредитного договору у позичальника в частині порядку та строків повернення кредитних коштів, утворилась заборгованість у розмірі 47 160,81 доларів США, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 42 948,70 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 4 201,30 доларів США, заборгованості по підвищеним відсоткам за користування кредитом - 10,81 доларів США.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про стягнення зазначеної заборгованості з ОСОБА_2 правильними.

Скасовуючи рішення Апеляційного суду м. Києва від 20.12.2016 у частині позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, та передаючи справу № 755/15824/15-ц у даній частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд у своїй постанові від 10.10.2019 зазначив. «Суд апеляційної інстанції: не встановив коли настав строк виконання основного зобов`язання; не з`ясував за який період нарахована заборгованість; не врахував, що після настання строку виконання договору кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України; не перевірив та не встановив за який період нараховані відсотки за кредитним договором; не надав оцінки доводам ОСОБА_2 щодо збільшення процентної ставки за кредитним договором, при цьому не визначився із відсотковою ставкою, що підлягає застосуванню. Тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про залишення без змін рішення суд першої інстанції у частині стягнення заборгованості із ОСОБА_2 ».

Так, під час повторного розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 заявив клопотання про призначення у даній справі економічної експертизи, оскільки вважав невірний розрахунок заборгованості зроблений позивачем.

З метою усунення процесуальних порушень, на які вказав Верховний Суд та з`ясування судом обставин, що потребують спеціальних знань і становлять предмет доказування і на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний суд постановив ухвалу від 28.01.2020 про призначення по даній справі судової економічної експертизи, на вирішення якої поставлені питання:

1.Чи у відповідності до умов Кредитного договору № 053-2008-189 від 19 лютого 2008 року зараховувались Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») кошти, сплачені позичальником ОСОБА_2 , згідно з наявними в матеріалах справи розрахунковими документами?

2. Чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_2 (по сплаті процентів за кредит, погашення основної суми боргу) перед Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» станом на 25 травня 2015 року умовам укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_2 Кредитного договору № 053-2008-189 від 19 лютого 2008 року (з подальшими змінами і доповненнями), умовам, встановленим актами Національного банку України, та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором?

3. Якщо ні, то яка дійсна сума заборгованості ОСОБА_2 (по сплаті процентів за кредит, погашення основної суми боргу) за Кредитним договором № 053-2008-189 від 19 лютого 2008 року (з подальшими змінами і доповненнями) станом на 24 лютого 2015 року?

Проведення експертизи доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (вул. Смоленська, 6, м. Київ, 03057) (т. 3, а. с. 175-177).

Для проведення вказаної експертизи за клопотанням експертної установи - АТ «Універсал Банк» надало необхідні документи (виписки по рахунках обліку заборгованості за кредитним договором №053-2008-189 від 19.02.2008 року за період з 20.02.2008 по 25.05.2015 включно, в розрізі обліку заборгованості по кредиту, простроченому кредиту, процентах, які нараховані за користування кредитними коштами, підвищені відсотки за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором (111 арк).

Разом з тим, 24.9.2020 ухвала Київського апеляційного суду від 28.01.2020 виконана не була, повернулися матеріли справи та додатково надані матеріали до суду. Зазначено, що 13.07.2020 до КНДІСЕ надійшов лист від ОСОБА_2 з проханням поновити рахунок на оплату судової економічної експертизи. Відповідний рахунок по вищевказані справі було направлено 20.07.2020 повторно на адресу ОСОБА_2 . Також судом апеляційної інстанції позичальнику направлялась вимога про сплату коштів за проведення експертизи. Станом на 23.09.2020 попередня оплата за рахунком до експертної установи не надійшла (т. 3, а. с. 217).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідач самостійно, на власний розсуд розпорядився процесуальними правами, та не надав належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача щодо суми заборгованості за вказаним кредитом.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено що строк кредитного договору встановлений по 10 лютого 2038 року (т. 1, а. с. 14). Банк звернувся до суду із відповідним позовом 17.08.2015. Розрахунок заборгованості зроблено позивачем станом на 25.05.2015 (т. 1, а. с. 50-52). Перша заборгованості по сплаті кредиту з`явилась у відповідача 10.09.2014. Розрахунок заборгованості по зазначеному кредиту відповідає дійсності та не спростований відповідачем.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції здійснювались усі необхідні дії для надання позичальнику можливості подати відповідні докази, було задоволено клопотання про призначення економічної експертизи для встановлення правильності розрахунку заборгованості, однак позичальник на власний розсуд скористався своїми права, не здійснив жодних дій для надання належних доказів на підтвердження своїх вимог та таких не було здобуто при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин доводи відповідача про те, що розрахунок заборгованості за спірним кредитом не відповідає дійсності, колегія суддів вважає безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що Банком було збільшено відсоткову ставку за користування кредитом без повідомлення позичальника, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першою, другою статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За змістом частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури.

Встановлено, що 10 квітня 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору, за умовами якої сторони погодили встановити наступний порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами:

з 10 квітня 2009 року по 09 квітня 2010 року включно: базова процента ставка - 8,74 % річних; підвищена процентна ставка - 16,74 % річних;

з 10 квітня 2010 року по 09 квітня 2015 року включно: базова процента ставка - 14,48 % річних; підвищена процентна ставка - 22,48 % річних;

з 10 квітня 2015 року базова процента ставка - 13,45 % річних; підвищена процентна ставка - 21,45 % річних.

Пунктом 2.1 Даної додаткової угоди було передбачено в період з 15 липня 2008 року по 10 квітня 2009 року включно позичальник підтверджує правомірність нарахування кредитором процентів за користування кредитом за наступними ставками:

13,45 % річних; за користування коштами понад встановлений строк процентна ставка в розмірі 40,35 %. Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим Договором терміни сплати щомісячних платежів застосовуються до всієї простроченої суми основного боргу позичальника.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 погодився про збільшення відсоткової ставки, уклавши з Банком Додаткову угоду, тобто надав згоду на таку зміну умов договору підписавши додаткову угоду до кредитного договору 10.04.2009.

Отже, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неправильності розрахунку заборгованості позичальника.

Позичальник в апеляційній скарзі посилався на те, що суд стягнув кошти в іноземній валюті без визначення еквіваленту в гривнях та не звернув уваги на те, що позивач не надав доказів видачі кредиту в іноземній валюті та первинних бухгалтерських документів, меморіальний ордер не є належним доказом для підтвердження цих обставин, а тому вимога про стягнення боргу в доларах США задоволенню не підлягає.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з Проданом O. A . на користь позивача боргу у валюті, визначеній договором.

За наведеного, вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає правильні висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 47 160,81 доларів США, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 42 948,70 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 4 201,30 доларів США, заборгованості по підвищеним відсоткам за користування кредитом - 10,81 доларів США.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року (в частині задоволених позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 ) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27.01.2021.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова