ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8/21 Справа № 200/9496/18 Суддя у 1-й інстанції - Литвиненко І. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю.

Позовна заява мотивована тим, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 . В цьому ж будинку квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 , яка мешкає в ній зі своєю сім`єю. З часу вселення до квартири, відповідачка поступово почала захаращувати речами своєї родини допоміжні приміщення будинку майданчик першого поверху під`їзду, сходові клітини, прохід на горище та саме горище, які знаходяться у спільному користуванні всіх співвласників будинку. На даний час через захаращування допоміжних приміщень будинку вони не мають змоги користуватися як своїм майном, так і допоміжними приміщеннями будинку, на що мають такі ж права, як і відповідачка.

Ураховуючи викладене, позивачі просили суд усунути їм перешкоди у користуванні їх власністю у будинку АДРЕСА_3 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2019 року позовні вимоги задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_2 своєю власністю квартирою АДРЕСА_4 та ОСОБА_3 своєю власністю нежитловим приміщенням АДРЕСА_5 , які створені їм власницею квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_1 , шляхом зобов`язання її вчинити наступні дії: звільнити майданчик першого поверху будинку АДРЕСА_3 та сходової клітини (безпосередньо біля вхідних дверей у під`їзді) від особистих речей ОСОБА_1 дитячих колясок та велосипедів; демонтувати самовільно влаштовану нею комору із загородкою із металевої арматури шириною 5 метрів, висотою 1 метр, довжиною 1 метр 76 сантиметрів, яка розташована під сходовою клітиною, з лівого боку від східців, які ведуть на нижній поверх до нежитлового приміщення АДРЕСА_5 ; звільнити сходову для проходу на горище будинку АДРЕСА_3 , яка розташована над третім поверхом будинку, від побутових речей коробок, банок, побутової техніки, одягу та інших; демонтувати самовільно збудовану ОСОБА_1 комору із цегли шириною 5 метрів, висотою 2 метри, довжиною 2 метри, разом із металевими стелажами та усіма її особистими речами: коробками, побутовою технікою, пилососами та іншими речами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому представником позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокатом Рибіною І.В., просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу відповідача без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками нежитлового приміщення № 41 та квартири АДРЕСА_4 .

ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться у тому ж під`їзді, що й майно позивачів.

Також, судом першої інстанції установлено, що з часу свого заселення, родина ОСОБА_1 , яка є багатодітною, почали захаращувати допоміжні приміщення під`їзду своїми речами, в результаті чого позивачі зазнають незручностей у користуванні своїм майном, оскільки для того, щоб потрапити до власних приміщення, змушені самостійно переставляти речі відповідачки.

Зазначені обставини підтверджені показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яких було допитано в суді першої інстанції.

Так, свідок ОСОБА_4 пояснювала, що у 2018 року вона орендувала нежитлове приміщення в будинку АДРЕСА_3 . Однак, через те, що під`їзд був постійно заставлений різними речами, які належали родині відповідачки та на її неодноразові прохання прибрати їх та надати можливість безперешкодно користуватися її орендованим приміщенням, отримувала лише образи від чоловіка відповідачки, свідок змушена була розірвати договір оренди, хоча орендоване приміщення її влаштовувало.

Свідок ОСОБА_5 пояснювала, що позивачі у справі є її батьками. З 2011 року у під`їзді, де знаходяться квартира та нежитлове приміщення її батьків, заселилася сім`я ОСОБА_6 . З цього часу вони поступово почали захаращувати допоміжні приміщення під`їзду різними своїми речами, внаслідок чого на даний час речі знаходять скрізь, чим чинять перешкоди її батькам у користуванні їх власністю. На неодноразові звернення безпосередньо до сім`ї відповідачки отримували тільки образи та агресію. Свідок зазначала, що вона навіть зверталася до державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, оскільки речі родини відповідачки були навалом скрізь та у випадку якоїсь надзвичайної ситуації, наприклад, пожежі, не буде доступу до приміщень, що знаходяться у будинку. Після звернень працівниками служби було проведено роз`яснювальну роботу із родиною відповідачки, однак жодних результатів роз`яснення не дали. Тому свідок вважала, що цю ситуація необхідно вирішити у судовому порядку.

Інших належних доказів суду першої інстанції у обгрунтування заявлених позовних вимог позивачами не було надано.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав їх обґрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що через захаращування відповідачкою під`їзду, де знаходиться власність позивачів і куди, крім членів сім`ї відповідачки та позивачів, ніхто не має вільного доступу з вулиці, вони мають складнощі у безперешкодному користуванні своїм майном, яке порушено з боку відповідачки.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями частин першої і другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

У розумінні положень наведеної норми право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своїм майном, тобто може звернутися до суду із негаторним позовом.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень стосовно користування або розпорядження, а відповідачем ? лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Відповідні дії особи повинні мати характер триваючого правопорушення, наявного у момент подання позову.

Як убачається із наведеного, на підставі статті 391 ЦК України, тобто шляхом усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, право власності може бути захищено лише у разі доведення факту його порушення.

Судом апеляційної інстанції установлено, що позивачу ОСОБА_2 належить нежитлове приміщення АДРЕСА_5 на підставі договору дарування від 18.03.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. (а.с.6).

Позивачу ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 08.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. (а.с.9).

Відповідачу ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 18.08.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ткачук О.В. (а.с.140).

Оскільки саме на позивачив покладено обов`язок із доведення факту дійсного порушення їх прав, яке, на їх думку, полягає у позбавленні можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним їм майном, проте, зазначену обставину доведено у встановленому порядку не було.

Під час розгляду справи позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме відповідачка чи інші мешканці будинку (попередні власники квартири відповідачки) є власниками речей, про які йдеться мова у позовній заяві.

Крім того, ухвалюючи рішення про зобов`язання відповідачки демонтувати самовільно влаштовану нею комору із загородкою із металевої арматури та комору із цегли, суд першої інстанції погодився з доводами позивачив про те, що ці побудови були здійснені саме відповідачкою, а не іншою особою.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази, що саме ОСОБА_1 або членами її сім`ї було здійснено побудови у будинку АДРЕСА_3 , таких доказів ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції позивачами не було надано.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, в ході розгляду справи, представником позивачів було надано пояснення, що з метою обстеження стану під`їзду в житловому будинку АДРЕСА_3 КП Жилсервіс-2 Дніпровської міської ради було складено акт від 24.03.2020 року, відповідно до якого за результатами проведеного огляду, стану під`їзду будинку АДРЕСА_3 , що забезпечує доступ до приміщення АДРЕСА_7 та квартир АДРЕСА_8 та АДРЕСА_2 було виявлено, що: майданчик першого поверху будинку та сходова клітина (безпосередньо біля вхідних дверей у під`їзді) захаращені речами (дитячі коляски, велосипеди); з лівого боку від сходів, які ведуть на нижній поверх до нежитлового приміщення № 41, під сходовою клітиною на другий поверх влаштована комора із загородкою із металевої арматури шириною 5 м, висотою 1 м, довжиною 1 м 76 см, в коморі знаходяться побутові речі, на даху комори знаходяться велосипеди, самокати, коляски; сходова клітина для проходу на горище будинку, яка розташована над третім поверхом будинку захаращена побутовими речами (побутова техніка, одежа тощо); безпосередньо після входу на горище побудована комора із цегли шириною 5 м, висотою 2 м, довжиною 2 м, разом із металевими стелажами, в коморі знаходяться побутові речі (коробки, побутова техніка, пилососи тощо). На підставі проведеного огляду було надано припис власнику кв. ІНФОРМАЦІЯ_1 про надання відповідей щодо речей та проектно-дозвільної документації щодо облаштованих комор та загородок, однак відповідей не отримано (а.с.162,163,202).

Також, представником позивачів було надано копії акту обстеження кв. АДРЕСА_9 від 09.09.2020 року складеного АТ ДТЕК Дніпровські електромережі . Актом встановлено, що освітлення приміщення горища здійснюється з-під обліку квартири 5 та сплачується згідно тарифів ОСОБА_1 (а.с.217,218-219).

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Колегія суддів звертає увагу, що вказані акти не можуть бути прийняті до уваги як належні докази, оскільки ними не встановлено, що усі перелічені речі належать саме відповідачу та саме нею або членами її сім`ї було здійснено побудови комор вказаних розмірів на сходовій клітині та горищі. В свою чергу, відповідачка заперечуючи проти задоволення позову не визнає, що майно належить їй та саме нею здійснено побудову комор.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко