Справа № 562/3081/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

"25" травня 2021 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

секретар судового засідання Парфенюк Т.А.,

учасники справи: представник позивача-адвокат Панчелюга К.М.,

відповідач ОСОБА_1 ,

представник відповідача-адвокат Мокрицька Л.Я.,

третя особа ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Грабар Оксана Андріївна, про визнання договору дарування недійсним, -

в с т а н о в и в:

У поданій в суд заяві позивач ОСОБА_3 просить визнати недійсним укладений 12 лютого 2019 року між нею та ОСОБА_1 договір дарування квартири по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Габар О.А. та зареєстрованого в реєстрі за №121.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що на початку лютого 2019 року в зв`язку з похилим віком та потребою у сторонній допомозі вона погодилася на пропозицію свого сина ОСОБА_1 проживати у його квартирі по АДРЕСА_2 . Також відповідач переконав її, що буде піклуватися про неї до смерті, а тому доцільно оформити за ним право власності на належну їй квартиру по АДРЕСА_1 , яка є її єдиним житлом. Однак після цього стосунки з сином погіршилися та їй фактично створили нестерпні умови для проживання, а тому з липня 2020 року, не маючи доступу до власного житла, змушена проживати у іншого сина ОСОБА_4 . Довіряючи сину оспорюваний договір дарування власної квартири вона підписала не читаючи через поганий зір. А тому помилялася та неправильно сприймала фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення, оскільки думала, що укладає договір довічного утримання.

У відзиві на позов відповідач просить у задоволені позову відмовити, мотивуючи тим, що в його діях умислу на введення рідної матері в оману щодо природи укладеного договору не було, нотаріус в його присутності та присутності ОСОБА_3 роз`яснив останній усі її права та наголосила, що з моменту укладення договору дарування він стає власником подарованої квартири. У тексті договору відображено дійсні наміри сторін правочину, а погіршення стосунків після його укладення не можуть бути підставою для визнання його недійсним.

У відповіді на відзив позивач не погодилася з доводами відповідача та вказала, що однією з підставою визнання оспорюваного договору недійним є порушення нотаріусом порядку вчинення нотаріальних дій, яка не зачитала текст договору вголос.

Заперечень щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів відповідач не подавав.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала повністю.

Відповідач та його представник позов не визнали з наведених у відзиві підстав.

Третя особа - приватний нотаріус Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Грабар О.А. позовні вимоги вважає безпідставними, пояснюючи тим, що оспорюваний договір дарування посвідчений з дотриманням вимог чинного законодавства, волевиявлення ОСОБА_3 подарувати сину ОСОБА_1 квартиру було вільним та відповідало її волі. Перед укладенням договору дарування ОСОБА_3 підписала заяву, якою стверджувала, що внаслідок дарування квартири по АДРЕСА_1 не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб. А на рахунок слуху та зору будь-яких заяв не поступало та договір ОСОБА_3 передивлялася особисто, тому необхідності в оголошенні тексту договору вголос не було. Наслідки переходу права власності на квартиру обдарованому ОСОБА_1 за договором дарування ОСОБА_3 роз`яснено.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, показання свідків, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Згідно з частинами першою - третьої, п`ятою ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.1 ст.229 ЦК України).

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, Цивільний кодекс України розуміє в тому числі і помилку в характері (природі) правочину, прав та обов`язків сторін.

Установлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з оспорюванням укладеного 12 лютого 2019 року між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдаровуваний) договору дарування квартири АДРЕСА_3 .

За договором дарування відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Указаний вище оскаржуваний договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Здолбунівського районного нотаріального округу Рівненської області Габар О.А. за місцем проживання ОСОБА_3 у відповідача по АДРЕСА_2 та зареєстрованого в реєстрі за №121.

Сторони справжність своїх підписів не заперечують в укладеному договорі дарування, в пунктах 7 та 11 якого вони підтвердили, що цей договір не носить характеру мнимого та удаваного правочину, а також, що перед підписанням договору нотаріус забезпечив їм ознайомлення зі змістом договору.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що в липні 2020 року забрав матір ОСОБА_3 на проживання до себе після продажу ОСОБА_1 спірної квартири за 13000 доларів США сину останнього, оскільки матір за місцем проживання у брата почали бити та погрожувати їй.

Аналогічні показання надала позивач ОСОБА_3 , яка зокрема, вказала про бажання подарувати квартиру обом синам, що підтверджує її дійсні наміри саме на дарування свого майна, а не на передачу у власність з метою покладення зобов`язання про довічне її утримання, а також свідчить про зміну на даний час своєї волі щодо розпорядження належним їй майном через зміну таких життєвих обставин, як погіршення відносин з одним із синів.

Проте, з роз`яснень, які містяться в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до п.6 глави 9 розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Належних та допустимих у розумінні ст.77-78 ЦПК України доказів на підтвердження обставин перебування ОСОБА_3 в день підписання договору дарування 12 лютого 2019 року в такому хворобливом стані, який би унеможливлював її особисто ознайомитися з текстом договору та почути роз`яснення нотаріуса щодо природи цього договору через поганий зір та слух позивача суду не надала, а долучені виписки з медичної картки амбулаторного хворого за спливом понад річної давності (серпень 2020 року) таких обставин не підтверджують, у поясненнях позивач зазначала, що не читала договір саме через довіру своєму сину.

Вчинення нотаріальних дій поза межами приміщень нотаріальних контор в окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, допускається (глава 1 розділу І зазначеного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

В оскаржуваному договорі дарування, посвідченого нотаріусом поза межами нотаріальної контори, не зазначено, що такі дії вчиняють саме через вади зору чи слуху позивача, а тому доводи її представника про порушення нотаріусом п.6 глави 9 розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» не доводяться досліджуваними в суді доказами.

Обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, передбачений законом (ч.1 ст.202 СК України), тому доводи позивача про наміри покладення на рідного сина зобов`язання забезпечувати її утриманням та доглядом шляхом укладення договору довічного утримання, не є логічними та переконливими.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є недоведеними, а тому у задоволені позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.258-273, 351 - 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанціїпротягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Цивільного процесуального кодексу України (п.15.5 «Перехідних положень»).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Текст повного рішення виготовлено 03 червня 2021 року.

Суддя: