Справа № 323/216/21
Провадження № 2-о/323/24/21
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

28.01.2021 року м. Оріхів

Суддя Оріхівського районного суду Запорізької області Плечищева О.В., при секретарі Лавданській Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою

заявника: ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ),

представник заявника - адвокат Чеботаєв Андрій Миколайович ( РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 )

зацікавлена особа: Добропільський районний відділ державної реєстраціїактів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (адреса: вул.Першотравнева, буд.83, м.Добропілля, Донецька область, 85000, ),

про встановлення факту смерті осіб на тимчасово окупованій території України, -

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , поданої через представника - адвоката Чеботаєва Андрія Миколайовичазацікавлена особа: Добропільський районний відділ державної реєстраціїактів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про встановлення факту смерті осіб на тимчасово окупованій території України.

Заяву обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Покровка Амвросіївського району Донецької області від церебрального атеросклерозу померла бабуся ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у віці 89 років.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Покровка Амвросіївського району Донецької області від церебрального атеросклерозу помер дідусь ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , у віці 83 роки.

Заявниця для реєстрації смерті своїх близьких, звернулася до Степано-Кринської селищної адміністрації Амвросіївського району ДНР, надавши паспорта померлих, та лікарські свідоцтва про смерть. Оригінали паспортів та лікарські свідоцтва не повернули, взамін видали свідоцтво про смерть на ім`я ОСОБА_2 - Серії НОМЕР_3 від 11 лютого 2020 року та друге свідоцтво на ім`я ОСОБА_3 - Серії НОМЕР_4 від 09 грудня 2020 року.

Видані свідоцтва про смерть ім`я ОСОБА_2 - Серії НОМЕР_3 від 11 лютого 2020 року та свідоцтво на ім`я ОСОБА_3 - Серії НОМЕР_4 від 09 грудня 2020 року - є недійсними і не створюють правових наслідків, а тому, жоден орган влади та відділ реєстрації актів цивільного стану не може провести реєстрацію.

Добропільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Харків) відмовлено заявниці в державній реєстрації смерті на підставі того, що органи влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Встановлення факту смерті бабусі та дідуся, заявниці необхідно для державної реєстрації смерті державним органом влади на території України, та подальшого отримання законного свідоцтва про смерть з внесенням його до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та для безперешкодного використання свідоцтва про смерть, яке буде створювати правові наслідки.

Заявниця - ОСОБА_1 , представник заявниці - адвокат Чеботаєв А.М. в судове засідання не з"явилися, до суду надали заяву про розгляд справи без їх участі, прохають вимоги заяви задовольнити.

Представник зацікавленої особи в судове засідання не з`явився, до суду надав лист про розгляд справи без його участі, винести рішення на розсуд суду.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Абзацом 2 ч.1 ст.317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Так, законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть, відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства.

Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п.1 глави 5 Розділу 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: - лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024; - фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024; -лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; - рішення суду про оголошення особи померлою; - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час, та інші.

Згідно наказу Міністерства юстиції України № 1847/5 від 05.11.2014 року «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», було тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Донецької області (Амвросіївського, Новоазовського, Старобешівського, Тельманівського, Шахтарського, Ясинуватського районів, міст Горлівка, Докучаєвськ, Донецьк, Жданівка, Кіровське, Макіївка, Єнакієве, Сніжне, Харцизьк, Ясинувата, Торез, Шахтарськ, Дебальцеве). Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території.

Відповідно розпорядженню Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. №1085 (зі змінами) «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» - с. Степано-Кринка Амвросіївського району Донецької області входить до цього переліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 даної статті цього Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

В судовому засіданні встановлено, що заявниця є онукою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про народження заявниці серії НОМЕР_5 , свідоцтвом про укладення шлюбу заявниці та зміни прізвища серії НОМЕР_6 , свідоцтвом про народження матері заявниці серії НОМЕР_7 , свідоцтвом про укладення шлюбу матері заявниці серії НОМЕР_8 , свідоцтвом про смерть матері заявниці серії НОМЕР_9 , свідоцтвом про укладення шлюбу бабусі та дідуся заявниці серії НОМЕР_10 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 бабуся заявниці - ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Зазначений факт смерті бабусі заявниці також стверджується довідкою про причину смерті №2 від 08.02.2020 року.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , дідусь заявниці - ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що також стверджується довідкою про причину смерті №34 від 07.12.2020 року.

Добропільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Харків) відмовлено заявниці в державній реєстрації смерті на підставі того, що органи влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Встановлення факту смерті бабусі та дідуся, заявниці необхідно для державної реєстрації смерті державним органом влади на території України, та подальшого отримання законного свідоцтва про смерть з внесенням його до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та для безперешкодного використання свідоцтва про смерть, яке буде створювати правові наслідки.

Оцінюючи свідоцтва про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) Європейський суд з прав людини обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому Європейський суд з прав людини констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту смерті бабусі та дідуся заявниці.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 293, 294, 315, 317, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , поданої через представника - адвоката Чеботаєва Андрія Миколайовичазацікавлена особа: Добропільський районний відділ державної реєстраціїактів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про встановлення факту смерті осіб на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Покровка Амвросіївського району Донецької області, громадянки України, (РОНКПП НОМЕР_11 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Покровка Амвросіївського району Донецької області від церебрального атеросклерозу.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Покровка Амвросіївського району Донецької області, громадянина України, (РОНКПП НОМЕР_12 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Покровка Амвросіївського району Донецької області від церебрального атеросклерозу.

Допустити негайне виконання рішення.

Копію рішення негайно направити до Добропільський районний відділ державної реєстраціїактів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) для державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Плечищева О.В.