Справа № 204/5840/20
Провадження № 2/204/256/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Сокола Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2020 року позивач АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , в якій прохає стягнути заборгованість за кредитним договором № SAMABWFC2 від 31 травня 2017 року, у сумі 19665 гривень 84 копійки, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 14656 гривень 86 копійок та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 5008 гривень 98 копійок (а. с. 1-3).

В обґрунтування позовних вимог вказав, що відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення договору № SAMABWFC2 від 31 травня 2017 року та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитним договором у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши ОСОБА_1 кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. Однак відповідач своїх обов`язків за угодою не виконує, оскільки не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Внаслідок цього, станом на 30 серпня 2020 року, за ним утворилася заборгованість у сумі 19665 гривень 84 копійки, яка складається із: заборгованості за кредитом (поточна) у сумі 14656 гривень 86 копійок та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 5008 гривень 98 копійок, яку позивач прохає стягнути із ОСОБА_1 разом із судовими витратами у сумі 2102 гривні (а. с. 1-3).

Ухвалою суду від 30 вересня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 13 годину 00 хвилин 27 жовтня 2020 року (а. с. 24).

01 грудня 2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (а. с. 34-37), в якому він позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування відзиву зазначає, що позивачем не надано жодних доказів оформлення та укладання між сторонами та, відповідно отримання ним, як позичальником, Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, Довідкою про умови кредитування свідчило про укладання у належній формі між сторонами договору про надання банківських послуг. Також зазначає, що позивачем не надано доказів того, що ним отримано грошові кошти та в якій саме сумі, оскільки не надано доказів на підтвердження того, що на його ім`я був відкритий рахунок, не надано довідки по даному рахунку, яка б підтвердила рух грошових коштів, наявність чи відсутність заборгованості. Крім того, зазначає, що позивачем в позовній заяві не зазначено суми кредитного ліміту, яку йому було встановлено. Також, в позові відсутні відомості, що підтверджують факт наявності у нього заборгованості перед позивачем за кредитним договором у розмірі 19665 гривень 84 копійки.

Позивач, своїм правом на надання відповіді на відзив не скористався.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 3 на звороті), в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 42-43), в якій просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, спираючись на норми ст. ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив рішення.

Судом встановлено, що АТ «Акцент-Банк» є правонаступником ПАТ «Акцент-Банк». 31 травня 2017 відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення договору № SAMABWFC2 від 31 травня 2017 року та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитним договором у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, станом на 10 серпня 2020 року, за ним утворилася заборгованість у сумі 19665 гривень 84 копійки, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом у сумі 14656 гривень 86 копійок, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 5008 гривень 98 копійок (а. с. 1-3).

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

На підтвердження того, що між банком і відповідачем було укладено договір про надання кредиту, позивачем надано в якості письмового доказу анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку (яка разом з Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, становлять договір про надання банківських послуг) від 31 травня 2017 року. Вказана Анкета-заява підписана 31 травня 2017 року від імені ОСОБА_1 (а. с. 6).

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як вбачається із Анкети-заяви (а. с. 6), у ній зазначені персональні дані відповідача щодо дати народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України, РНОКПП, а також міститься інформація про те, що позичальник ознайомився з договором про надання банківських послуг та погодився з ними, а також з тим, що він згоден отримати екземпляр договору про надання банківських послуг шляхом самостійного його роздрукування з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Також позичальник висловив свою згоду, що дана заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг у А-Банку, яка разом з Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, становлять договір про надання банківських послуг. Вказана Анкета-заява підписана 31 травня 2017 року позичальником та представником банку (а. с. 6).

Натомість, Анкета-заява не містить жодних даних про те, яку саме картку отримав відповідач, строк її дії, та розмір наданого кредиту. Також не вказано будь-яких відомостей про номер карткового рахунку, дати вручення картки відповідачеві, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості. Про вид картки не вказано і в самій позовній заяві. Крім того, із даної анкети-заяви вбачається, що договір про надання банківських послуг відповідачеві не видавався. Також позивачем до позову додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» щодо Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» (а. с. 7-11), які не містять відомостей щодо того, яку саме картку видано відповідачу, а також підпису останнього. Інших, доказів позивачем на підтвердження того, що відповідач отримав кредитну картку, суду не надано.

Крім того, з тих підстав, що надані Умови та правила надання банківських послуг не містять підпис позичальника, їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№ 6-16цс15) та постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18).

Приписами ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів».

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути поточну і прострочену заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами.

У Анкеті-заяві позичальника від 31 травня 2017 року, процентна ставка не зазначена, а також, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, пені і штрафів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщений на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщений на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» щодо Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», як невід`ємні частини спірного договору.

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період із часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Крім того, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більш співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 03 липня 2017 року у справі № 342/180/17.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Акцент-Банк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщений на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщений на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» щодо Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 31 травня 2017 року шляхом підписання заяви-анкети.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та унеможливив покладання на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Крім того, роздруківка із сайту банку позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Крім того, у наданому банком розрахунку заборгованості за договором № SAMABWFC2 від 31 травня 2017 року, укладеного між позивачем та відповідачем (а. с. 4-5), судом встановлені розбіжності із заявленими позовними вимогами. Так, відсоткова ставка за користування кредитом, що зазначена у позові становить 46,80%, не відповідає зазначеній у розрахунку з 13 червня 2017 року 44,4%. Крім того, даний розрахунок наданий за період часу з 31 травня 2017 року по 10 серпня 2020 року, а позовні вимоги заявлені станом на 30 серпня 2020 року. Також даний розрахунок не містить відомостей щодо суми фактично наданого кредиту відповідачу.

Тобто, докази, якими позивач підтверджує обставини щодо погодження між сторонами розміру відсотків, пені і штрафів, та якими обґрунтовує свої вимоги, викладені в позовній заяві щодо стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 5008 гривень 98 копійок, в розумінні ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України, є неналежними, недостовірними та недостатніми для підтвердження позовних вимог.

Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 7 наведеної статті, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено факту погодження між сторонами умов кредитного договору, в тому числі і щодо розміру відсотків та штрафних санкцій за користування кредитними коштами, а також, строку дії такого договору, а наданий позивачем розрахунок не може слугувати підтвердженням укладення кредитного договору, оскільки по суті є письмовим обґрунтуванням заявлених вимог.

Таким чином, суд вважає не доведеним погодження між сторонами розміру відсотків, пені та штрафів під які видавався кредит, у зв`язку із чим позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» в частині стягнення відсотків за користування кредитом не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14656 гривень 86 копійок суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про платіжні системи», платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для лініювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Тобто, з урахуванням вищевикладеного, вбачається, що використання платіжної картки можливе лише за наявності відкритого рахунку.

Позивач не надав суду у якості доказу належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів на підставі вказаної Анкети-заяви від 31 травня 2017 року на відповідний рахунок відповідача, та згідно з яким можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу саме як кредитні кошти.

Натомість, з розрахунку заборгованості за договором № SAMABWFC2 від 31 травня 2017 року, укладеного між позивачем та відповідачем, вбачається ( а. с. 4-5), що останнім, у зазначений період часу з 31 травня 2017 року по 10 серпня 2020 року, в рахунок погашення суми за кредитним договором внесено грошові кошти: 26 червня 2017 року 1500 гривень, 30 червня 2017 року 220 гривень, 03 жовтня 2017 року 1820 гривень, 01 грудня 2017 року 1100 гривень, 26 січня 2018 року 200 гривень, 24 лютого 2018 року 100 гривень, 01 березня 2018 року 1600 гривень, 04 квітня 2018 року 1000 гривень, 19 травня 2018 року 600 гривень, 03 червня 2018 року 1000 гривень, 18 червня 2018 року 650 гривень, 22 червня 2018 року 0,09 гривень, 28 вересня 2018 року 200 гривень, 05 грудня 2018 року 6500 гривень, 25 грудня 2018 року 230 гривень, 02 січня 2019 року 6000 гривень, 05 лютого 2019 року 1200 гривень, 06 лютого 2019 року 5300 гривень, 01 березня 2019 року 7600 гривень, 04 квітня 2019 року 6000 гривень, 10 травня 2019 року 600 гривень, 15 травня 2019 року 500 гривень, 16 травня 2019 року 250 гривень, 29 травня 2019 року 1750 гривень, 04 червня 2019 року 6100 гривень, 28 червня 2019 року 1500 гривень, 02 липня 2019 року 6000 гривень, 09 липня 2019 року 1040 гривень, 19 липня 2019 року 1000 гривень, 23 липня 2019 року 1000 гривень, 29 липня 2019 року 500 гривень, 02 серпня 2019 року 2000 гривень, 13 серпня 2019 року 500 гривень, 31 серпня 2019 року 31000 гривень, 01 вересня 2019 року 11163 гривні 30 копійок, 10 жовтня 2019 року 2000 гривень. Сумарно сума внесених відповідачем грошових кошів в рахунок погашення за кредитним договором (1500+220+1820+1100+200+100+1600+1000+600+1000

+650+0,09+200 НОМЕР_1 +230 НОМЕР_2 +1200+5300+7600+6000+600+500+250 НОМЕР_3 +6100+1500+6000+1040+1000+1000+500+2000+500+31000+11163,30+2000=109723,39), сума яких значно перевищує заявлену позивачем вимогу за тілом кредиту у сумі 14656 гривень 86 копійок.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, а тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, суд вважає доводи позивача щодо тіла кредиту та розміру нарахованих сум, такими, що не підтверджені належними доказами, через що вони не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд визнає, що наданими до суду доказами позивач не довів підстав для задоволення заявлених ним вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № SAMABWFC2 від 31 травня 2017 року, через що підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 289, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні протягом 30 днів зо дня отримання ними копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення, або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна