Справа №489/5477/20
Провадження №2/489/694/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
07 червня 2021 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань - Бодюл А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом
Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати за ним право власності на 234/200 частки домоволодіння із відповідною часткою господарських і побутових споруд АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мотивуючи свої вимоги тим, що його матері належала на праві власності 78/200 частки на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 02.01.1992 та 78/400 частки на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.01.1992. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на 234/200 частки домоволодіння із відповідною часткою господарських і побутових споруд АДРЕСА_1 . Він у встановлений законодавством строк, звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що інформація про вже зареєстровані права власності на нерухоме майно відрізняються від тієї інформації, яка була визначена при технічній інвентаризації об`єкта нерухомого майна.
Ухвалою суду від 09.11.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 17.02.2021, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 17.02.2021, витребувано докази.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача по справі. Просить позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
ОСОБА_2 належить на праві власності 78/100 частки житлового будинку із відповідною часткою господарських і побутових споруд АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 02.01.1992 року та 78/200 частки житлового будинку із відповідною часткою господарських і побутових споруд АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.01.1992 року виданих державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Лактіоновою С.А., зареєстрованих в ММБТІ 10.01.1992 року за реєстровим № 9181.
З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на частку житлового будинку з господарськими і побутовими спорудами АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
22 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою державного нотаріуса Другої миколаївської державної нотаріальної контори Рябоконь К.Л. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.11.2018, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що інформація про вже зареєстровані права власності на нерухоме майно відрізняються від тієї інформації, яка була визначена при технічній інвентаризації об`єкта нерухомого майна.
Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи №307/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Місце відкриття спадщини є: АДРЕСА_1 .
Внаслідок смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина у вигляді 234/400 часток домоволодіння АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
Таким чином позивач, відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги та у встановленому ст.ст. 1268, 1269 ЦК України порядку прийняв спадщину, що підтверджується заявою про прийняття спадщини від 22 листопада 2018 року, яка зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за № 748.
Стосовно спадкового майна судом встановлено наступне.
Згідно довідки з КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 23.10.2018, станом на 28.12.2012, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями , огорожами та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , належить: ОСОБА_2 - 78/200 частки на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 02.01.1992 року виданого Другою миколаївською державною нотаріальною конторою та 78/400 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-14 від 02.01.1992 виданого Другою миколаївською державною нотаріальною конторою; ОСОБА_1 - 78/400 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2-706 від 30.03.1999 виданого Другою миколаївською державною нотаріальною конторою; ОСОБА_5 - 22/100 частки на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.11.2009 по справі № 2-4812.
За результатами обстеження станом на 14.08.2018, встановлено, що житлові будинки літ. А та літ. Ж з господарськими будівлями, огорожами та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 має наступні показники: житловий будинок літ. А., загальною площею 93,8 кв.м., житловою площею 50,7 кв. м.; житловий будинок літ. Ж, загальною площею 44,6 кв. м., житловою площею 26,7 кв. м.; котельня літ. З; сарай літ. И; вбиральні літ. К, М; навіс літ. Ю, огорожа № 5, 6, 7, 13, 15, 16; споруди № І, ІІ, ІІІ, 2, 8, 12. Вбиральню літ. В знесено. Житловий будинок літ. Ж. переобладнано (1977) з літньої кухні літ. Ж; тамбури літ. ж, ж-1, ж-2 переобладнано (1977) в нежитлові прибудови літ. ж, ж1, ж2 до житлового будинку літ. Ж; вбиральні літ. К та літ. М; навіс літ. Ю - не є самочинним згідно з інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджено наказом Держбуду України від 24.05.2001. Об`єкти самочинного будівництва відсутні.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, який є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Так, діючим та той час законодавством, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, прямо не вказувався момент виникнення права власності на нерухоме майно. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.
Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність).
Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05.08.1992, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.
Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).
У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлювальний документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319).
Зазначена правова позиція підтверджена постановою ВС від 10.10.2018 у справі № 557/1209/16-ц.
З наведеного суд доходить до висновку про наявність у спадкодавця права власності на 234/400 частки житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.
Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позовної заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки позивач має об`єктивні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 234/400 частки домоволодіння із відповідною часткою господарських і побутових споруд АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач: Миколаївська міська рада, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.
Суддя Ленінського районного
суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева
Повний текст судового рішення складено «07» червня 2021 року.