Справа № 158/2113/20
Провадження № 2/0158/20/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді - Поліщук С.В.

за участю секретаря - Груби М.Є.

представника позивача - адвоката Степанюка О.В.

представника відповідача - адвоката Бохонковича В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та спростування неправдивої інформації,-

в с т а н о в и в :

27.08.2020р. ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та спростування неправдивої інформації.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона спільно з відповідачем по справі ОСОБА_2 проживала на одній квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в соціальній мережі «Фейсбук» у групі «ІНФОРМАЦІЯ_2», вона побачила допис своєї знайомої - відповідачки по справі ОСОБА_2 , який був здійснений саме з сторінки користувача останньої з наступним посиланням: «ІНФОРМАЦІЯ_4», розмістивши при цьому під вищезазначеним дописом, як спосіб ідентифікації три фотокартки, крім того в коментованій частині вказаного допису відповідач по справі ще раз висловилась в її сторону, що вона є « Злодій ». В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 такого ж змісту дописи розміщені у соціальній мережі «Фейсбук» вона побачила у групі «ІНФОРМАЦІЯ_3» датований ІНФОРМАЦІЯ_5. та у групі «ІНФОРМАЦІЯ_6» за ІНФОРМАЦІЯ_7. Причиною поширення негативної та неправдивої інформації вважає особисту неприязнь. Просить суд визнати недостовірною та такою, що порушує право ОСОБА_1 на повагу до її гідності, честі, інформацію розповсюджену ОСОБА_2 в соціальній мережі «Фейсбук»; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно неї недостовірну інформацію, шляхом здійснення дописів в мережі «Фейсбук», групах « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «ІНФОРМАЦІЯ_6» та « ІНФОРМАЦІЯ_3 » наступного змісту «ІНФОРМАЦІЯ_8 »; Стягнути на її користь з ОСОБА_2 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 140000,00 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 31.08.2020р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та спростування неправдивої інформації та призначене підготовче засідання.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.11.2020р. закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду.

21 вересня 2020 року відповідач по справі ОСОБА_2 та її представник - адвокат Бохонкович В.Є. подали відзив на позовну заяву, у якому не погоджуючись з заявленими позовними вимогами, вважають їх необґрунтованими, такими, що не підлягають до задоволення та не підтверджуються належними та допустимими доказами у справі. Вказують, що 01.07.2020р. Луцьким ВП ГУНП у Волинській області внесено відомості до ЄРДР за №0000008 за ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі заяви ОСОБА_2 за фактом крадіжки її особистого майна (одяг, взуття) позивачем по справі ОСОБА_1 , під час їх спільного проживання у квартирі АДРЕСА_2 . Відповідач будь - яких публікацій на власній сторінці «Фейсбук» у період вказаний у позовній заяві в тому числі з текстом «ІНФОРМАЦІЯ_4» з висвітленням фотокарток позивача, не здійснювала. Вважає, що звернення позивача з даним позовом до суду є реакцією останньої на повідомлення відповідача в правоохоронні органи про вчинений злочин, з метою змусити її забрати заяву з поліції та створення недостовірних доказів, щодо поширення відповідачем недостовірної інформації у соціальній мережі «Фейсбук» у групах «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_6» та « ІНФОРМАЦІЯ_3 » так як на момент звернення позивача до суду з позовом на особистій сторінці відповідача в мережі «Фейсбук» вказані публікації відсутні, а останній допис датовано 02.07.2020р. За таких умов вважають, що позов не підлягає до задоволення в тому числі і вимога про відшкодування відповідачем на користь позивача завданої моральної шкоди так як вона є похідною від позовних вимог про захист честі, гідності та спростовання недостовірної інформації. В позові просять відмовити в повному об`ємі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Степанюк О.В. позов підтримали в повному об`ємі, з підстав викладених у позовній заяві. Позивач додатково пояснила, що у неї склалися неприязні відносини з відповідачем по справі - ОСОБА_2 з часу спільного проживання на квартирі у АДРЕСА_1 . У той час у неї також пропадати власні кошти, однак з чиєї вини їй невідомо, так як кімната часто залишалась відчиненою. Ніякої крадіжки особистих речей відповідачки по справі вона не вчиняла, про дописи у соціальній мережі «Фейсбук», що стосуються її вказує, що спільноти «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_6» та «ІНФОРМАЦІЯ_3» є загального користування, якими може користуватись особа, яка не є членом даної спільноти. Зазначила, що з червня місяця 2020р. за вищевказаною адресою не проживала. Безпосередньо до відповідача з приводу вказаних публікацій, вона не зверталась. Так як, до даних публікацій відповідачем було долучено її особисті фото вважає, що діями відповідача їй завдано значної моральної шкоди, яка полягає у безсонні, нападах злості, невдоволеності життям, тривозі, переживаннях, душевних стражданнях, у зв`язку з чим зверталась по допомогу до психолога. Просить позов задовольнити в повному об`ємі з підстав викладених в прохальній частині позовної заяви.

Відповідач та її представник - адвокат Бохонкович В.Є. просили суд в задоволенні позову ОСОБА_1 про захист честі, гідності та спростування неправдивої інформації відмовити в повному об`ємі, посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позовну заяву.

Крім того, відповідач по справі ОСОБА_2 пояснила, що з позивачем по справі проживали в одній квартирі у АДРЕСА_1 , один рік шість місяців (2019-2020рр.) та жили в одній кімнаті, неодноразово між ними виникали конфлікти, через те, що «хлопець» ОСОБА_1 в період відсутності позивачки проживав у їхній кімнаті. Позивач по справі ОСОБА_1 виселилась з квартири, коли її не було вдома, після чого вона виявила відсутність власних речей (одяг, взуття), з приводу чого написала заяву в поліцію. Вона намагалась із ОСОБА_1 зв`язатись (дзвонила по телефону, писала SMS повідомлення) однак позивач на них не реагувала. Вона є підписником груп «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3» та не є підписником групи «ІНФОРМАЦІЯ_6», однак жодних публікацій про які зазначає позивач у позовній заяві у даних групах вона не писала, фотографій ОСОБА_1 з її «хлопцем» у неї немає, тому і не могла їх опублікувати. Зазначає, що на квартирі був її ноутбук, яким ОСОБА_1 часто користувалась. Крім того у її відсутності ним могли користуватися і інші особи так як двері у кімнату часто були відчинені. Просить в задоволенні позову відмовити в повному об`ємі.

В судове засідання призначене на 18.01.2021р. позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 не з`явились.

Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, свідків, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст. 32 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 спільно з відповідачем по справі ОСОБА_2 проживали на одній квартирі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що й не заперечує відповідач по справі.

01.07.2020р. Луцьким ВП ГУНП у Волинській області були внесені відомості до ЄРДР за №0000008 за ч. 1 ст. 185 КК України, за заявою ОСОБА_2 по факту викрадення її особистого майна, у якій зазначає, що ОСОБА_1 проживала у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , викрала належний ОСОБА_2 одяг та взуття, чим заподіяла останній майнової шкоди на загальну суму 2000 грн. (а.с. 35). Рішення у даному кримінальному провадженні на час розгляду даної справи судом не прийнято.

Твердження позивача по справі ОСОБА_1 та її представника - адвоката Степанюка О.В. про те, що ОСОБА_2 , перебуваючи в соціальній мережі «Фейсбук» у групах: « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «ІНФОРМАЦІЯ_6», « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в період з ІНФОРМАЦІЯ_9 поширила допис відносно позивача по справі ОСОБА_1 з наступним посиланням: «ІНФОРМАЦІЯ_4», розмістивши при цьому під вищезазначеним дописом, як спосіб ідентифікації три фотокартки, крім того в коментованій частині вказаного допису відповідач по справі ще раз висловилась в її бік, що вона є « Злодій », не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи судом по суті, оскільки згідно вказаних посилань позивача у позовній заяві, наступних адрес: ІНФОРМАЦІЯ_10 - доступ до яких відсутній, даний матеріал в мережі «Фейсбук» - недоступний, що унеможливлює дослідити судом зазначені позивачем обставини справи.

Згідно із частинами четвертою та сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно із статтями 297,299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Враховуючи вимоги статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності до вимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків (позиція, викладена у постанові Верховного Суду №757/15364/14-ц від 30.05.2018 року).

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Враховуючи наведене слід зазначити, відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта. на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Доменне ім`я facebook/com є приватним доменним іменем другого рівня в домені com, який є загальним доменом верхнього рівня. Доменне ім`я facebook/com не відносяться до українського сегменту Інтернет. Адреса «Facebook» не належить до адресного простору українського сегмента мережі Інтернет, адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється.

Аналогічна позиція є висловлена в постановах Верховного Суду від 13 лютого. 2019 року у справі № 439/1469/15-ц, від 28 лютого 2018 року у справі № 347/1525 14 ц та від 01 лютого 2018 року у справі № 461/6366/15-ц, від 21 березня 2019 року у справі № 368/655/17.

Враховуючи наведені обставини слід зазначити, що «Фейсбук» є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь - яку кількість сторінок, під будь-яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок.

Оскільки, інтернет-мережа «Фейсбук» при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно особистих документів (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію неможливо за винятком сторінок, які створені і інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи.

Позивачкою, як при пред`явленні позову до суду так і під час розгляду справи по суті не вдалось беззаперечно підтвердити, що автором публікації є саме відповідач.

Долучені на сторінці формату А4 фотокопії видрукуваного з мережі - інтернет «Фейсбук», вказаного в позові, з копією фото, що є у вільному доступі, не є доказами в розумінні статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України, так як найперше не є достовірними даними з яких можна встановити дійсні обставини, не є офіційними документами, достовірність інформації на зробленому фото не підтверджена. Отже, не є письмовим і електронним доказом і не є доказом розміщення публікації в інтернет мережі саме відповідачем. Публікація тексту на сторінці формату А4 сама по собі не є доказом причетності саме відповідача до її висвітлення.

Щодо показань свідків, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 то сказане ними не дає підстав для дачі ствердної відповіді щодо причетності саме відповідача до публікації. Крім того, свідок ОСОБА_5 має особисту неприязнь до ОСОБА_2 .

Отже, позивачем не доведено, що вказана в позові інформація була розміщена і розповсюджена саме відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Під «правом на спростування» слід розуміти право фізичної особи вимагати від особи, яка порушила особисте немайнове право фізичних осіб шляхом поширення недостовірної інформації, визнання цієї інформації неправдивою у формі, яка є ідентичною чи адекватною до форми поширення неправдивої інформації.

В свою чергу, під "правом на відповідь" слід розуміти право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права.

У відповідності до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано суду скрини з електронного пристрою із направленим посиланням.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт того, що саме відповідач по справі ОСОБА_2 є автором інформації, висвітленої в соціальній мережі «Фейсбук» у групах « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «ІНФОРМАЦІЯ_6» та « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стосується позивача у справі, а тому позовні вимоги про захист честі, гідності та спростування неправдивої інформації задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, яку оцінює у 140000,00 грн.

При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Стаття 23 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні її; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.

У пункті 3 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, тому вони задоволенню не підлягають.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 68, 32, 34 Конституції України, ст. ст. 15, 23, 201, 277, 297, 1167 ЦК України, ст. ст. 3-5, 13, 76, 79, 81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та спростування неправдивої інформації - відмовити в повному об`ємі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

представник позивача: адвокат Степанюк Олександр Вікторович, свідоцтво про право на зайнятість адвокатською діяльністю №1015 видане 16.03.2018 року, юридична адреса с. Брани, вул. Задворська, буд. 8, Горохівського району Волинської області.

відповідач: ОСОБА_2 , жителька АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

представник відповідача: адвокат Бохонкович Василь Євгенійович, свідоцтво про право на зайнятість адвокатською діяльністю №1038 видане 06.07.2018 року, юридична адреса м. Луцьк, вул. Шота Руставелі, 10/171 Волинської області.

Суддя Ківерцівського районного суду С.В.Поліщук