31.05.2021 Справа № 756/49/20
Унікальний № 756/49/20
Провадження № 2/756/749/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Яценко Н.О.

за участю секретаря Дрончак Д.А.

представника позивача Алпатьєвої Н.Ю.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Центр надання адміністративних послуг Оболонської РДА в м.Києві, про усунення перешкод у здійсненні користування майном у зв`язку із неможливістю спільного володіння і користування шляхом припинення права власності на частку спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в січні 2020 року через адвоката Алпатьєву Н.Ю. звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що вона є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом.

Дана квартира належить двом господарям. Крім позивача на праві спільної часткової власності цим майном володіє ОСОБА_4 , що є власником 1/2 частини квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину. Вартість всієї квартири складає 745563 грн., а частка відповідача дорівнює 372781 грн. 50 коп. Зазначає, що відповідач не є рідним братом ОСОБА_3 в повному сенсі цього слова, вони є родичами тільки по батькові.

Вказує, що ОСОБА_3 володіє Ѕ спірної квартири на праві спільної часткової власності, належним чином виконуючи всі обов`язки по оплаті комунальних послуг та утримання житла. Посилається на те, що квартира потребує капітального ремонту, тому що почали руйнуватися каналізаційні труби та труби водопостачання, що вже призводило до неодноразового залиття сусідів, і, як наслідок, частина будинку залишилася без водопостачання, також потрібно замінити електричну проводку, бо існує реальна загроза короткого замикання та, як наслідок пожежі.

Ремонт частини квартири на даний час неможливий, оскільки кімнати різновеликі та спроба в судовому порядку встановити порядок користування житловим приміщенням, буде порушувати права одного із власників, й навіть як би було встановлено порядок користування квартирою, допоміжні приміщення залишаються в загальному користуванні, а саме вони найбільше потребують капітального ремонту. Судові розгляди по встановленню порядку користування не вирішать проблему з ремонтом квартири, а тільки відтермінують його, що може призвести до повної непридатності житла для проживання.

Відповідач повністю самоусунувся від участі в утриманні та належної експлуатації спільного майна. Багаторазові намагання ОСОБА_3 залучити відповідача до виконання своїх обов`язків по утриманню та забезпеченню належної експлуатації їхнього спільного майна не дали жодних результатів, бо відповідач не проживає у спірній квартирі та не користується нею, залишивши її без догляду.

Вказує, що внаслідок недбалого ставлення до майна квартира стає непридатною для проживання, а проводити ремонтні роботи без згоди співвласника, якого це не цікавить, зробити неможливо, інакше, ОСОБА_3 буде вкладати гроші в покращення майна, вартість квартири стане більшою, а в подальшому вона не зможе отримати відшкодування затрат на проведення ремонтних робіт від ОСОБА_2 оскільки поліпшення, будуть проведені без його згоди, хоча він в свою чергу отримає можливість користуватися відремонтованим житлом.

Відповідач відмовляється врегулювати спір в позасудовому порядку.

На час звернення до суду понесла судові витрати, а саме 3727,82 грн. витрати по сплаті судового збору, 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Також очікує в подальшому понести витрати, пов`язані з розглядом справи в сумі 12 000 грн.

Посилаючись на ст.ст. 15,16, 355, 356, 358, 360, 365 ЦК України просить суд усунути перешкоди в здійсненні користування належним ОСОБА_3 майном, що перебуває у спільній частковій власності, а саме квартирою АДРЕСА_1 у зв`язку із неможливістю спільного володіння та користування із співвласником цього майна ОСОБА_2 , шляхом припинення права власності ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , з виплатою за рахунок позивача вартості даної частки в сумі 372 781 грн. 50 коп., визнавши право власності на Ѕ вказаної квартири за ОСОБА_3 . Також просила стягнути судові витрати.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08.01.2020 року справу передано судді Яценко Н.О.

Ухвалою від 29.01.2020 року по справі призначено підготовчий розгляд.

31.03.2020 року представником позивача направлено клопотання про залучення до справи копії квитанції від 30.03.2020 року відповідно до якої позивач внесла на депозитний рахунок суду 372781 грн. 50 коп.

09.04.2020 року від відповідача надійшло відзив на позов в якому він просив розглядати позов згідно закону. (а.с.72)

16.07.2020 року відповідач залишив зал судових засідань в підготовчому засіданні.

21.10.2020 року третя особа подала письмові пояснення та просили розглядати справу без участі їх представника.

09.02.2021 року по справі проведено підготовче засідання та розгляд справи призначено на 18.05.2021 року.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримувала з обставин викладених в позові та просила суд позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, на поставлені судом питання відмовлявся відповідати.

Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку.

Як убачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.11.2019 року ОСОБА_3 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.10.) З вказаного свідоцтва також убачається, що спадкоємцем іншої частини майна є ОСОБА_2 . Разом з тим свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири не видано.

Як убачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 9)

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкоємця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст.1298 ЦК України визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив, що він не оформив спадщину на 1/2 частину після смерті батька ОСОБА_5 , суду зазначав, що це його право.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364,365,367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов`язковою.

Судом встановлено, що спірна квартира належить сторонам кожному по Ѕ частині.

Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З пояснень учасників процесу та письмових матеріалів справи вбачається, що спільне володіння і користування квартирою АДРЕСА_1 є неможливим. Жоден із співвласників у цій квартирі не проживає та не зареєстрований. Відповідач забезпечений житлом, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 . Співвласники квартири не в змозі самостійно врегулювати питання їх спільного володіння та користування спірним майном. В судовому засіданні представник позивача також пропонувала відповідачу щоб він сплатив частину вартості квартири позивачу, як і пропонувала спільний продаж квартири. Відповідач відмовився відповідати.

Згідно із звітом про оцінку майна, зробленого ТОВ «КАРГО ЛОГІСТИКА» ринкова вартість всієї квартири становить 745563 грн. (а.с.73-113) Відповідач відмовився відповідати на питання суду стосовного того, чи оспорює він вартість квартири.

30.03.2020 року позивач внесла на депозитний рахунок суду 372781 грн. 50 коп. (а.с.70)

Верховний Суд України під час розгляду справи N 6-37цс13 від 15.05.2005.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Також, і під час розгляду іншої справи N 6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Оскільки спільне володіння і користування квартири є неможливим, кошти внесено на депозит суду щодо 1/2 частини квартири, відповідач у спірній квартирі не проживає та не зареєстрований, має інше житло, а тому суд доходить до висновку, що припинення права власності ОСОБА_2 не завдасть істотної шкоди його інтересам. Окрім того, спірна власність жодним чином ним не використовується. Зазначені обставини є визначальними при вирішенні даного позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем.

Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими підлягають задоволенню в повному обсязі.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Аналіз змісту наведеної частини статті дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи.

Понесені витрати сторона позивача доводить договором про надання правової допомоги, довідкою з розрахунку витрат на правничу допомогу, актами виконаних робіт та квитанціями.

Відповідач в судовому засіданні відмовився надавати пояснення стосовно судових витрат понесених позивачем, при цьому зазначив, що він є інвалідом 2-ї групи, однак докази на підтвердження вказаної обставини суду не надав. Суд пропонував оголосити перерву з метою надання відповідачем посвідчення інваліда 2-ї групи, разом з тим відповідач зазначив, що більше в судове засідання він не з`явиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, у суду відсутні докази які б надавала суду можливість компенсувати понесені позивачем витрати по сплаті судового збору за рахунок державного бюджету.

Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, та зважаючи на задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, суд доходить до висновку, що з відповідача на користь позивача також слід стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 23000 грн. 60 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 3727 грн. 82 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 83, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Центр надання адміністративних послуг Оболонської РДА в м.Києві, про усунення перешкод у здійсненні користування майном у зв`язку із неможливістю спільного володіння і користування шляхом припинення права власності на частку спільного майна - задовольнити.

Усунути перешкоди в здійсненні користування належним ОСОБА_3 майном, що перебуває у спільній частковій власності, а саме квартирою АДРЕСА_1 у зв`язку із неможливістю спільного володіння та користування із співвласником цього майна ОСОБА_2 , шляхом припинення права власності ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , яка за життя належала на праві власності спадкодавцю ОСОБА_5 , 1936 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та фактично прийнята у спадкування ОСОБА_2 без отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку квартири після смерті ОСОБА_5 .

Грошову суму у розмірі 372 781 (триста сімдесят дві тисячі сімсот вісімдесят одна) грн. 50 коп., згідно квитанцій - № 6 від 30.03.2020 року, яка знаходиться на рахунку отримувача UA1012089, код отримувача 26268059, банк отримувача 820172, після набрання чинності судовим рішенням видати ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ), як компенсацію вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнати право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 44,7 кв.м., житлова - 27,3 кв.м., яка за життя належала на праві власності спадкодавцю ОСОБА_5 , 1936 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та фактично прийнята у спадкування ОСОБА_2 без отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку квартири після смерті ОСОБА_5 , за ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ),

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 3 727 грн. 82 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 23 000 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31 травня 2021 року.

Суддя Н.О. Яценко