П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2021 року м. Київ

справа № 415/9436/19

провадження № 22-ц/824/84/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Сліпченка О.І., Сушко Л.П.
сторони:
позивач ОСОБА_1

відповідач Міністерство оборони України

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року, у складі судді Жовноватюк В.С., повний текст складений 02.11.2020 року,
в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь упущену вигоду за несвоєчасну виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням 3 групи інвалідності, пов`язану із проходженням військовї служби, а саме 3% річних та втрати від інфляції у загальному розмірі 18 869,04 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.
Позовні вимогиОСОБА_1 мотивував тим, що 13 червня 2017 року йому було встановлено IІІ групу інвалідності, внаслідок отриманої травми під час виконання обов`язків військової служби.
Позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою та необхідним переліком документів про виплату одноразової грошової допомоги, однак у виплаті йому було відмовлено з підстав вже отримання грошової компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись з таким рішенням Міністерства оборони України, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі №360/1005/19 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 45 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18 січня 2019 року №2.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до пункту б) частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII у розмірі 250 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року та здійснити її виплату в загальному розмірі - 385 810,40 гривень (за вирахуванням отриманої ним вже суми в розмірі - 189,60 гривень).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Першого апеляційного адміністративного судувід 14 серпня 2019 року, апеляційну скаргу Міністерства оборони України було задоволено частково.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року змінено.

В третьому абзаці резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року виключено словосполучення «в загальному розмірі - 385810,40 гривень (за вирахуванням отриманої ним вже суми в розмірі - 189,60 гривень)».

В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року залишено без змін.

Позивач вважає, що оскільки одноразова грошова допомога була виплачена йому несвоєчасно та без врахування суми інфляційних втрат та 3% річних, тому він зазнав збитків та має право на відшкодування йому відповідачем упущеної вигоди, яка складається з 3% річних та інфляційних втрат, а також моральної шкоди.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість та незаконність.

Міністерство оборони України посилалось на те, що в даному випадку предметом спірних правовідносин виступала наявність права у позивача на виплату одноразової грошової допомоги, через що відповідач вважав хибними та безпідставними твердження про те, що між сторонами виникло зобов`язання грошового характеру з моменту подання ОСОБА_1 заяви на її виплату.

Рішенням Солом`янськог районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 7 989,04 грн. та 10 880 грн. інфляційних втрат.

В іншій частині відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в їх задоволенні.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що дія статті 625 ЦК України поширюється тільки на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина стаття 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, урегульовано Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Позивач ОСОБА_1 правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду у даній справі оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Міністерства оборони України 3% річних та інфляційних втрат.

Судом встановлено, що 18 січня 2019 року позивачу було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, що підтверджується Витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (а.с.11).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано пункт 45 протоколу засідання Комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 18 січня 2019 року № 2. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 250 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року та здійснити її виплату у загальному розмірі 385 810,40 гривень (за вирахуванням вже отриманої суми - 189,60 грн.) (а.с .12-20.)
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду, апеляційну скаргу Міністерства оборони України задоволено частково. Змінено третій абзац резолютивної частини вищевказаного рішення суду першої інстанції, виключено словосполучення «в загальному розмірі 385 810,40 гривень (за вирахуванням вже отриманої суми - 189,60 грн.)». В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року залишено без змін.(а.с.21-28).
Згідно Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 30 серпня 2019 № 116, ОСОБА_1 була призначена виплата одноразової грошової допомоги у розмірі 400 000 грн.(а.с. 33).
17 вересня 2019 року позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 400 000 грн. (а.с. 34).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, на яку позивач має право у зв`язку з настанням інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби є дата винесення відповідачем протокольного рішення 18 січня 2019 року. Таким чином, саме з 18 січня 2019 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги, а фактична виплата була перерахована йому військовим комісаріатом 17 вересня 2019 року

З таким висновком суду погоджується і судова колегія, оскільки він відповідає вимогам закону і вищевказаним матеріалам справи.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно. Виконати роботу, надати послуг, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальна положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиниця (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи, Міністерство оборони України має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 360/1005/19 та постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно з п.2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

При чому, судом першої інстанції вірно встановлено, що з боку Міністерства оборони України має місце прострочення грошового зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги.

Отже, з огляду на те, що відповідач Міністерство оборони України порушив грошове зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь позивача 3% річних у розмірі 7 989,04 грн. та інфляційні втрати у розмірі 10 880 грн. за весь період несплати одноразової грошової допомоги, починаючи з 18 січня 2019 року, коли відповідач відмовив позивачу у призначенні та виплаті такої допомоги та по дату здійснення її виплати 17 вересня 2019 року.

Посилання у скарзі відповідача на те, що дія статті 625 ЦК України на дані правовідносини не поширюється, суперечить правовому висновку викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Інші наведені в апеляційній скарзі Міністерства оборони України доводи не вплинули на правильність ухваленого рішення, тому не є підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення в оскарженій відповідачем частині судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги Міністерства оборони України без задоволення.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381,389 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: