Справа № 594/407/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року

Борщівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Зушман Г. І.

з участю секретаря Шимків Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Борщеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, у якому просить визнати недійсним кредитний договір №0349-0298 від 25 березня 2020 року, укладений між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» (далі - ТОВ «Укр кредит фінанс»), відповідно до якого вона отримала кредит на суму 5700 грн. Вважає, що Договір № 0349-0298 від 25 березня 2020 року є недійсним, оскільки ТОВ «Укр кредит фінанс» було надано їй фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору № 0349-0298 від 25 березня 2020 року за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проте нею не було підписано даний договір. Копія спірного договору, підготовлена робітниками ТОВ «Укр кредит фінанс», не містить жодних правових підстав та не може слугувати доказом безспірності укладення договору позики, оскільки ТОВ «Укр кредит фінанс» було порушено порядок укладання між сторонами договору. Також, немає пояснень щодо суми заборгованості за договором, а саме, не надано пояснення щодо нарахування заборгованості за відсотками. Заявлені кредитором суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, кредитор не представляв. Кредитором не надано їй первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, а тому немає підстав вважати, що розмір її заборгованості перед кредитором, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. На момент звернення до суду сума заборгованості складає 6400 грн., при тому, що вона отримала 5700 грн. Крім того, розмір нарахованих відсотків, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, а розмір нарахованої пені, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Крім того, п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними. Зазначила, що ч. 3 ст.551 ПК України, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

13 квітня 2021 року відповідач ТОВ «Укр кредит фінанс» направив відзив на позовну заяву, в якій позову не визнав та просить у його задоволенні відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позовні вимоги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування та не підлягають до задоволення, оскільки, кредитний договір укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів»; порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно підстави для визнання кредитного договору недійсним - відсутні. Зазначив, що ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг щодо надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК №116 від 01.08.2013 року та ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (надалі - Нацкомфінпослуг), згідно Розпорядження № 2401 від 08.06.2017 року. Спірний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту Відповідача (ІНФОРМАЦІЯ_2) і позивач в момент реєстрації на сайті відповідача створив власний Особистий кабінет, здійснив заповнення заявки на отримання кредиту, вказав всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення. Відповідач проінформував позивача про прийняте рішення щодо видачі кредиту (смс-повідомленням на телефонний номер - НОМЕР_1 та електронним листом на адресу електронної пошти позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Позивач надав відповідь Відповідачу електронним повідомленням (п.5.2 Правил) про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти Відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий Позивачу в смс-повідомленні). Отже, позивачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення кредитного договору. Без відповідних дій з боку позивача укладення договору було б неможливе. Крім того, відповідачем надано позивачу повну та чітку інформацію щодо умов укладення Договорів кредиту, яка передбачена чинним законодавством та яка розміщена і доступна для вільного ознайомлення на сайті Відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відповідно до спірного договору, позичальник підтвердив, що до укладення договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Таким чином, посилання позивача на недобросовісність відповідача щодо надання інформації, надання неповної інформації чи приховування інформації під час укладання Договору є безпідставними та не відповідають дійсності. Окрім того, кредитний договір № 0349-0298 від 25.03.2020, є вже четвертим договором укладеним між позивачем і відповідачем. Попередні договори позивачем виконано в повному обсязі. Також зазначив, що в діях кредитодавця відсутні дії щодо порушення ст. 11,18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 230 ЦК України та введення в оману позивача щодо істотних умов договору, а відтак умови договору відповідають закону, внутрішній волі позивача та погоджені між сторонами у спосіб та засіб визначеним законодавством. Кредитний договір № 0349-0298 від 25.03.2020 укладений з відповідачем терміном на 14 днів, отже згідно прямої норми ЗУ «Про споживче кредитування», даний закон не розповсюджується на правовідносини за зазначеним договором.

Щодо тверджень позивача про надмірне нарахування пені за порушення грошового зобов`язання, відповідач зазначив наступне. Так, відповідно до прийнятого Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (СОVID-19) кредитодавцем не нараховуються штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у період з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України. У свою чергу, відповідачем згідно вимог чинного законодавства, відповідно до п.6 Договору не здійснюється нарахування пені за прострочення виконання зобов`язань, згідно вищезазначеного закону. Тобто, станом на дату подання відзиву сума пені становить - 0 грн.

Крім того, у позовній заяві позивач звертає увагу щодо застосування до правовідносин між сторонами, зокрема: Постанови правління Національного банку України від 08.06.2017. №168 «Про затвердження правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» та відсутності інформації про сукупну вартість кредиту, в зв`язку з чим відповідач зазначив, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є саме фінансовою, а не банківською установою та здійснює свою діяльність відповідно до законодавства про фінансові послуги, а щодо укладення електронних правочинів здійснюється відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» (спеціального закону), а тому використання законодавства, сфера діяльності яких поширюється на банківські, а не фінансові установи є безпідставною та такою, що не підлягає застосуванню.

Крім того, відповідно до п. 5 Договору, сукупна вартість Кредиту (вартість користування Кредитом) складає 128.00 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 6 400 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом 28.00 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 1 400 грн. (у грошовому вираженні), а тому твердження позивача про відсутність інформації про сукупну вартість кредиту не відповідає дійсності та є безпідставним.

Позивачка в судове засідання не з`явилася. В доданому до матеріалів позовної заяви письмовому клопотанні, просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, від нього надійшла письмова заява, в якій він просить провести судове засідання за його відсутності, заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі факти.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Судом встановлено, що між сторонами 25.03.2020 за допомогою веб-сайту ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» шляхом ідентифікації ОСОБА_1 та використання нею електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором (номер пароля:А133), укладено оспорюваний кредитний договір №0349-0298, строк дії якого 14 днів (п.2), за змістом якого відповідач надає позивачці грошові кошти у якості кредиту у сумі 5000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані проценти за користування ним (п. 1.1.), з розрахунку 2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з моменту отримання кредитом.

Відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" цей правочин вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до графіку платежів, встановленого оспорюваним кредитним договором, та п.5 кредитного договору передбачено, що сукупна вартість кредиту становить 128% від його суми (у відсотковому виразі) або 6400,00 грн. та включає у себе проценти за користування кредитом 28% від суми кредиту ( у відсотковому вираженні) або 1400 грн. (у грошовому вираженні). Річна відсоткова ставка становить 730% річних (п. 4).

Згідно п.6. оспорюваного кредитного договору від 25.03.2020 №0349-0298 у разі, якщо позичальник не повернув суму кредиту у строк встановлений п.2 кредитного договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити до 2% (включно) пені від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення.

При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦПК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формуляторах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи встановлено, що ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг щодо надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК №116 від 01.08.2013 та ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (надалі - Нацкомфінпослуг) згідно Розпорядження № 2401 від 08.06.2017 року.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнано недійсним. Тобто, у разі, якщо договір не підписано є підстави уважати, що правочин не вчинено, відповідно відсутні підстави для визнання такого правочину недійсним.

З матеріалів справи слідує, що договір був підписаний позичальником за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.03.2020 року по справі №404/502/18.

Посилання позивачки на норми Закону України "Про споживче кредитування" є помилковим, оскільки на правовідносини сторін у цій справі не поширюється дія Закону України "Про споживче кредитування" з підстав обмежень, що визначені у пункті 1 частини 2 статті 3 цього Законі, а саме: договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця.

З матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами спірний кредитний договір, містить істотні умови договору. Позивачем не доведено підписання кредитного договору проти його справжньої волі. Позичальник був проінформований про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів.

Матеріали справи не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні кредитного договору суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону.

Доводи позивачки в зазначеній частині не можуть бути підставами для визнання недійсним кредитного договору, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачкою норм матеріального та процесуального права.

Отже, судом не встановлено наявності підстав для визнання в цілому оспорюваного кредитного договору від 25.03.2020 №0349-0298 недійсним з підстав, передбачених ст. 215 ЦК України.

Позивачка у позовній заяві посилалася також на те, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, а п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними.

За змістом п.6. оспорюваного кредитного договору від 25.03.2020 №0349-0298 у разі, якщо позичальник не повернув суму кредиту у строк встановлений п.2 кредитного договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити до 2% (включно) пені від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення.

Вирішуючи питання щодо дійсності п.6 оспорюваного кредитного договору від 25.03.2020 №0349-0298, суд враховує положення ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 3, 203, 215, 509, 546, 549 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до змісту п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на загальних засадах цивільного законодавства добросовісності, розумності та справедливості.

Положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на наведене, суд вважає, що за своїм змістом п.6 оспорюваного кредитного договору від 25.03.2020 №0349-0298 регулює питання забезпечення виконання зобов`язання шляхом встановлення пені за несвоєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язань відповідно до даного договору, розмір якої не є конкретним, оскільки передбачає величину до 2% від неповерненої суми кредиту.

Таким чином, відповідач може самостійно та на власний розсуд застосовувати будь-який відсоток пені, оскільки жодних умов чи критеріїв його застосування, окрім визначення її верхньої межі, умовами оспорюваного кредитного договору від 25.03.2020 №0349-0298 не передбачено.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 754/6091/18 (провадження № 61-11473св19).

З огляду на викладене, суд вважає, що наявні достатні підстави для визнання недійсним п.6 оспорюваного кредитного договору від 25.03.2020 №0349-0298, оскільки відповідач не обмежений жодними умовами цього договору від застосування пені у максимальному розмірі 2% від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення, що у сукупності становить 730% на рік, тобто перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеною, не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором.

Доводи представника відповідача про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору від 25.03.2020 №0349-0298 в цілому, у тому числі його п.6, у зв`язку з тим, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов і позивач, підписавши кредитний договір, погодила розмір неустойки, є необґрунтованими, оскільки свобода договору, право споживача відмовитися від укладення договору про надання споживчого кредиту або відкликати згоду на укладення такого договору, а також право суду зменшити розмір неустойки, не звільняє фінансову установу, яка надає послуги у сфері кредитування, від обов`язку укладати правочин відповідно до вимог актів та засад цивільного законодавства, а також з урахуванням вимог законодавства про захист прав споживачів.

Таким чином, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що є підстави для часткового задоволення позовних вимог, зокрема щодо визнання недійсним п.6 оспорюваного кредитного договору від 25.03.2020 №0349-0298.

На підставі викладеного, ст.ст. 202, 203, 205, 207, 215, 509, 546, 549, 626-628, 639, 652, 1054, керуючись ст.ст. 7-11, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354-355, пп.15.5 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним - задовольнити частково.

Визнати недійсним п.6 кредитного договору №0349-0298 від 25 березня 2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Борщівський районний суд Тернопільської області до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс», місцезнаходження м.Київ, бульвар Лесі Українки, буд.26, оф.407, .

Повне рішення складено 07 червня 2021 року.

Головуючий