ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 лютого 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/1018/20

Головуючий у першій інстанції Вовченко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/292/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07.11.2011 у розмірі 26 367,73 грн та судові витрати у розмірі 2 102 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що відповідачка звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 07.11.2011. При підписанні анкети-заяви вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Відповідачці було відкрито кредитний рахунок, видано кредитну картку та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 15 000 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка в порушення умов кредитного договору, ст.ст. 509, 526, 629, 1054 ЦК України, зобов`язання за вказаним договором не виконала та не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим, станом на 07.09.2020 утворилась заборгованість у розмірі 26 367,73 грн, яка складається з:

18 241,27 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.:

0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту;

18 241,27 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту;

0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками;

0,00 грн заборгованість за простроченими відсотками;

3 813,58 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

4 312,88 грн нарахована пеня;

0,00 грн нараховано комісії.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12.11.2020 позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номеру від 07.11.2011, яка утворилася станом на 07.09.2020, в загальній сумі 18 241,27 грн та 1 454,17 грн судового збору, а всього стягнуто 19 695,44 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції в частині незадоволених вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками і пенею скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги Банку у повному обсязі, посилаючись на неповне, невсебічне та необ`єктивне дослідження всіх обставин справи, неналежну оцінку доказів та порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачка своїм підписом підтвердила згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Заявник зазначає, що із виписки чітко прослідковується, що відповідачка користувалася кредитними коштами, знімала кошти, розраховувалася за товари і послуги та частково погашала наявну заборгованість.

Вказує, що позичальницею власноруч підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Универсальная», де зазначено базова відсоткова ставка, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, розмір комісії, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісії. Також розмір, строки та порядок нарахування процентів і пені визначено Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту у сумі 18 241,27 грн, не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог Банку про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та пенею.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію сформульовану Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), виходив з того, що у заяві позичальника ОСОБА_1 від 07.11.2011 вказані нарахування не зазначені, про впровадження з 01.03.2019 змін до Умов та правил надання банківських послуг, що стосуються нарахування даних відсотків, відповідачці не було відомо.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, доказах, наданих суду першої інстанції та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що 07.11.2011 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій відповідачкою заповнено розділи щодо її персональних даних (ПІБ, паспортних даних, місця проживання та реєстрації, контактної інформації), додаткової інформації (щодо освіти, володіння майном, соціального статусу та сімейного стану) (а.с. 14).

У розділі «ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, виявляю бажання оформити на своє ім`я» проставлено відмітки у графі «платіжна картка кредитка «Універсальна», у графі «зазначте бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/GOLD вказано 3 000 грн.

У тексті вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Зазначено, що Умовами та Правилами надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. відповідачка зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

До позову Банком додано підписану відповідачкою 07.11.2011 Довідку про умови кредитування з використанням картки «Кредитка Універсальна» Contract, в якій, серед іншого, визначені тип карти та кредитної лінії, пільговий період, валюта картрахунку, розмір кредитної лінії, вартість послуг та комісії, базова процентна ставка в місяць на залишок заборгованості, розмір та термін внесення щомісячних платежів, розміри пені та штрафів, зазначено, що відповідачка з фінансовими умовами надання платіжної картки «Кредитка Універсальна» Contract і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена (а.с. 15).

З довідок Банку про надані кредитні картки і про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що відповідачці були видані картки: № 813300, дата відкриття 07.11.2011, термін дії до 04/15; № НОМЕР_1 , дата відкриття 13.01.2015, термін дії до 07/17; № НОМЕР_2 , дата відкриття 28.12.2017, термін дії до 05/21; 07.11.2011 встановлено кредитний ліміт в сумі 500 грн та зменшено кредитний ліміт до 300 грн, 23.11.2011 збільшено кредитний ліміт до 2 000 грн, 31.10.2012 та 13.01.2015 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн, 10.03.2016 збільшено кредитний ліміт до 5 000 грн, 17.03.2018 збільшено кредитний ліміт до 15 000 грн, 27.06.2018 зменшено кредитний ліміт до 14 870 грн, 27.06.2018 зменшено кредитний ліміт до 14 861,09 грн, 27.06.2018 зменшено кредитний ліміт до 5 000 грн, 02.08.2018 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн (а.с. 12-13).

Матеріали справи містять виписку по рахунку ОСОБА_1 станом на 09.09.2020 за період з 07.11.2011 по 01.03.2020, картки № НОМЕР_3 , № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 (а.с. 49-54).

Також Банком додано до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг без зазначення дат, які відповідачем не підписані (а.с. 16-40).

На підтвердження заявленої Банком у позові заборгованості відповідачки до позову додано розрахунок заборгованості ОСОБА_1 станом на 07.09.2020, згідно якого розмір заборгованості становить 26 367,73 грн, з яких:

18 241,27 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.:

0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту;

18 241,27 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту;

0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками;

0,00 грн заборгованість за простроченими відсотками;

3 813,58 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

4 312,88 грн заборгованість по пені;

0,00 грн заборгованість по комісії;

0,00 грн заборгованість по судовим штрафам (а.с. 5-11).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Анкета-заява від 07.11.2011, яка знаходиться в матеріалах справи, не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання та неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та їх визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07.11.2011, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору (а.с. 16-40).

Оцінюючи доводи позивача про те, що відповідачка своїм підписом підтвердила згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, колегія суддів вважає за необхідне дотриматися правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, ухваленого в аналогічних правовідносинах, зміст якого зводиться до того, що роздруківка Умов та Правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), та, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Підстав відступити від цього правового висновку під час розгляду справи, що переглядається, колегія суддів не встановила.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та у постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справах № 481/1243/16-ц, № 175/4634/15-ц, № 330/1607/16-ц та від 02.12.2020 у справах № 161/5267/20 та № 284/157/20.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на вищевикладене, висновки районного суду про те, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг у «ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Посилання апеляційної скарги на те, що позичальницею власноруч підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Универсальная», у даному випадку, не заслуговують на увагу, зважаючи на те, що заборгованість за відсотками у розмірі 3813,58 грн, яку просить стягнути позивач, розраховані відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, які ОСОБА_1 не підписувала, більш того у редакції від 01.03.2019.

Що стосується відмови районного суду у стягненні пені, апеляційний суд погоджується із таким висновком, зважаючи на таке.

Так, дійсно, 07.11.2011 відповідачка підписала Довідку про умови кредитування з використанням картки «Кредитка Універсальна» Contract, в якій, серед іншого, визначена пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, яка нараховується як: пеня (1) + пеня (2), де: пеня (1) = (базова процентна ставка за договором) / 30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн та більше.

У позові та в апеляційній скарзі позивач вказує, що у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.6.1 Договору клієнт сплачує банку пеню в розмірі зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування.

При цьому, у п. 2.1.1.12.6.1 долученого Банком до позову витягу з Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що у випадку виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн, враховуючи прострочені зобов`язання, передбачені пп. 2.1.1.12.6.2, 2.1.1.12.8.1 Умов і Правил, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується як: ПЕНЯ = базова процентна ставка по договору / 30 (нараховується на кожен день прострочення кредиту) + 50 грн (одноразово). Пеня нараховується в день нарахування відсотків по кредиту.

Зазначене ще раз підтверджує мінливий характер Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», на які посилається позивач, обґрунтовуючи заявлені вимоги.

Також, з наведеного неможливо встановити правову підставу та порядок нарахування Банком пені, яку він просить стягнути.

Користування ОСОБА_1 кредитною карткою та часткове погашення коштів не свідчить про достеменну обізнаність відповідачки, як це передбачено вимогами законодавства, про умови зміни розміру кредитного ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків, пені. Отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення зобов`язання, яке витікає з кредитного договору б/н від 07.11.2011, як на цьому наполягає позивач, звертаючись до суду, а має іншу правову природу.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.03.2019 у справі № 751/861/17-ц.

З урахуванням викладеного, доводи позивача про те, що із виписки чітко прослідковується, що відповідачка користувалася кредитними коштами, знімала кошти, розраховувалася за товари і послуги та частково погашала наявну заборгованість, не є підставою для задоволення вимог Банку в оскаржуваній частині.

Таким чином, врахувавши наведені норми чинного законодавства, правові позиції Великої Палати Верховного Суду, встановлені обставини справи та надані на їх підтвердження докази, районним судом правильно відмовлено у стягненні нарахованої Банком заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, в сумі 3 813,58 грн та пені у сумі 4 312,88 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: