Справа № 428/3435/20
Провадження № 22-ц/810/916/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Назарової М.В.,

суддів Коновалової В.А., Луганської В.М.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2020 року, ухваленого Сєвєродонецьким міським судом Луганської області у складі: судді Кордюкової Ж.І. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку квартири у спільному майні та визнання права власності на частку квартири,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , який на момент смерті був чоловіком відповідачки ОСОБА_2 , і після смерті якого позивачка та відповідачка як спадкоємці отримали у власність частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 3/4 частки та 1/4 частки відповідно.

Позивачкою отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на ѕ спірної квартири.

На пропозицію позивачки про виплату вартості її частки в спірній квартирі відповідачка відмовилася.

Спірна квартира не може бути поділена в натурі пропорційно часткам у праві власності на вказане майно, оскільки є неподільною річчю, відповідачка квартирою не користується та в ній не зареєстрована, після отримання свідоцтва про право на спадщину відповідачка нанесла шкоду квартирі.

Відповідачка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 і не має потреби у житлі.

Отже, припинення права власності відповідачки на її частку квартири, яка є незначною, не завдасть істотної шкоди її інтересам та інтересам членів її сім`ї.

Тому з посиланням як на правову підставу своїх вимог на ст. 365 ЦК України позивачка просила суд з урахуванням уточнених вимог припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за позивачкою право власності на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 як спадкоємцю після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права та просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2020 року та постановити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо відсутності жодної з умов, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 365 ЦК України, оскільки позивачем всі зазначені підстави доведені та внесено на депозитний рахунок суду вартість спірної частки спірної квартири, яка є незначною, її поділ є неможливим, спільне користування і володіння майном є неможливим та припинення права власності відповідачки на вказану незначну частку квартири не завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника, оскільки ОСОБА_2 є власником іншого житла, в якому фактично проживає; висновки суду про ненадання доказів прийняття спадщини відповідачкою є помилковими, оскільки останній належить право на спадщину з часу її відкриття; а також і передбачених п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, неправильно застосував норми права та взагалі не застосував судову практику. Суд не встановив наявності конфлікту між позивачкою та відповідачкою, тому не знайшов доказів того, що користування спільним майном є неможливим, відсутність у відповідачки належно оформленого свідоцтва про право на спадщину не свідчить про те, що їй дана спадщина (майно), яке складається з ј частки спірної квартири, не належить, оскільки у відповідачки виникли права та обов`язки на вказане спадкове майно з моменту відкриття спадщини, а її небажання оформити на себе свідоцтва про право на спадщину не має бути перепоною у розгляді спору який виник.

Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2020 року головуючим у справі визначено суддю Дронську І.О. склад колегії Коновалова В.А., Луганська В.М. Апеляційне провадження по справі відкрито 07.12.2020 року.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2020 року, проведеного на підставі розпорядження керівника апарату Савчука О.І. від 10 грудня 2020 року у зв`язку із прийняттям відставки судді Дронської І.О., вилучено останню у зв`язку із закінченням терміну повноважень, визначено: новий головуючий суддя (суддя-доповідач) Назарова М.В., у складі колегії: Коновалової В.А., Луганської В.М. Ухвалою суду від 18.12.2020 року справу призначено до апеляційного розгляду на 19.01.2021 року о 12.30 год. 19.01.2021 розгляд справи відкладений на 02 лютого 2021 об 11-й за клопотанням позивачки у зв`язку із хворобою представника.

Позивачка та представник позивачки ОСОБА_4 в суді підтримали доводи апеляційної скарги та пояснили, що в Державному реєстрі відсутні відомості про реєстрацію за відповідачкою права власності на Ѕ іншого житла.

Щодо відповідачки ОСОБА_2 , то колегією суддів встановлено, що за відомостями відділу адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради, зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 30).

За зазначеною адресою відповідачка рекомендовані поштові відправлення щодо виклику до суду не отримує, вони повертаються до суду із відміткою Укрпошти «Адресат відсутній за вказаною адресою», у тому разі і на 04 лютого 2021, що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням відповідачки про дату, час та місце розгляду справи.

Належне повідомлення відповідачки про дату, час та місце розгляду справи не є перешкодою для розгляду справи у відповідності до вимог частини другої статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 належить на праві власності 3/4 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.06.2016 року та копією інформаційної довідки від 09.04.2020 року №206472320 (а.с. 4).

Відомості про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на 1/4 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні, проте вона зазначена як спадкоємиця вказаної ј квартири після смерті ОСОБА_5 в свідоцтві про право на спадщину, що видане позивачці (а.с. 4).

З копії свідоцтва про право на спадщину від 10.06.2016 року вбачається, що свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , ще не видане (а.с. 4).

Відповідно до звіту про оцінку майна, зробленого приватним виробничо-комерційним підприємством «Кварта», ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 08.04.2020 року становить 265526 грн (а.с. 14-17).

Згідно з даними технічного паспорту спірна квартира має загальну площу 85,2 кв м, складається з трьох житлових кімнат площею 18,8, 32,4 та 12,8 кв м, загальна житлова площа 64 кв м та знаходиться на третьому поверсі триповерхового будинку (а.с. 6-7).

Жодних осіб у спірній квартирі не зареєстровано, що підтверджується копією довідки ЦНАП у м. Сєвєродонецьку від 03.04.2020 року №6260 (а.с. 50).

Актом від 12.05.2017 року, складеним ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за участю працівників Управління патрульної поліції в м. Сєвєродонецьк, Лисичанськ, Рубіжне ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зафіксовано технічний стан квартири (відсутність меблів, сантехніки, розеток, вимикачів, батарей, мийки, люстр, линолеуму, шпалер, міжкімнатних дверей, балкона, унітазу, газової колонки) (а.с. 11).

Встановивши відсутність доказів неможливості виділу належної відповідачці частки спірної квартири в натурі, доказів того, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки та членам її сім`ї і що чверть квартири не можна вважати незначною часткою у праві власності на спірну квартиру, і того, що саме відповідачка завдала шкоди спірній квартирі, суд із посиланням на застосування до спірних правовідносин правил ст. 365 ЦК України вважав, що вказана сукупність виключає можливість задоволення позовних вимог.

Колегія погоджує такі висновки суду як такі, що ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, а помилкові доводи скарги цих правильних висновків суду не спростовують.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджує висновки суду про відмову у задоволенні позову, а доводи скарги цих висновків суду не спростовують, оскільки не є незначною ј частка спірної квартири, що належить відповідачці, оскільки житлова площа квартири складає 64 кв м, загальна площа 82,5 кв м, і частці відповідачки у житловій площі відповідає 16 кв м, у той час, коли одна з кімнат має площу 12,8 кв м, а загальній частці відповідачки відповідає 20,6 кв м.

Довід позивачки про неможливість виділення належної відповідачці частки у натурі в окреме жиле приміщення не є безумовною підставою для примусового припинення права власності відповідачки належної їй частини у спірній квартирі.

За умови відсутності доказів неможливості спільного користування спільною частковою власністю, яка є житлом, правильним є висновок суду про недоведеність вказаної обставини як підстави припинення права власності відповідачки на частку у спадковому майні.

Позивачкою не надано доказів того, що між сторонами склалися вкрай неприязні стосунки, а з наданих нею талонів-повідомлень до Сєвєродонецького ВП від 12.11.2016 та 27.05.2017 не вбачається ані заявник, ані обставини, з приводу яких мали місце ці звернення, як відсутні і прийняті з приводу цих звернень рішення органів поліції (а.с. 12).

Завдання майнової шкоди спірній квартирі саме відповідачкою також не є підтвердженим, у той час, коли відповідно до ч. 6, 7 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власною ініціативи.

Як не заслуговує на увагу і довід скарги про те, що припинення права власності відповідачки на вказану частки квартири не завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника з огляду на належність ОСОБА_2 іншого житла, в якому вона фактично проживає, оскільки, як зазначає сама скаржниця, відповідачка не є власницею іншої квартири в цілому, а лише її Ѕ відповідно до судового рішення.

Припинення права власності власника на відповідну частку майна допускається лише за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам, тобто завдана внаслідок припинення права шкода не буде істотною. Натомість за наведених обставин справи не можна вважати неістотною шкоду, яка може бути завдана відповідачці внаслідок припинення її права власності на частку у спільному майні, яке є житлом, а протилежного позивачка на виконання свого обов`язку довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України), не довела.

Посилання скаржниці на несплату відповідачкою комунальних послуг не є підставою для припинення її частки у спільній частковій власності, оскільки належним способом захисту у цьому випадку буде відшкодування останньою відповідної частки оплати за послуги позиваці, якщо та їх понесла фактично, а не припинення права власності на частку у спільному майні.

Висновки суду про ненадання доказів прийняття спадщини відповідачкою, що також враховано судом як підстава для відмови у задоволенні позову, є дійсно помилковими, оскільки за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). (ч. 3 ст. 1223 ЦК України). Отже, відповідачці належить право на спадщину з дня смерті спадкодавця ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте, вказане не призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін є ухвалення судом рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосування норм матеріального права, підстави для задоволення скарги відсутні, і рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 05 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді: