07.06.2021 Справа № 756/3091/21
Справа №756/3091/21
Провадження № 2/756/3546/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Тихої О.О.,

за участі секретаря судового засідання Кренджеляк А.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Казьмірової С.К. ,

представника третьої особи Шевченко О.Г. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру зайнятості, третя особа - Оболонська районна філія Київського міського центру зайнятості, про стягнення недоплаченої суми вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, визнання недійсним вкладишу до трудової книжки та зобов`язання видати новий вкладиш до трудової книжки,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у лютому 2021 року звернулася до суду з вищевказаним позовом до Київського міського центру зайнятості, в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь недоплачену суму вихідної допомоги у розмірі 798,72 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 22 774,24 грн. із розрахунку станом на 28.02.2021; моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.; визнати недійсним вкладиш до трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданий Київським міським центром зайнятості та зобов`язати Київський міський центр зайнятості видати їй новий вкладиш до трудової книжки серії НОМЕР_2 , у якому у Розділ «Відомості про роботу» внести відомості про роботу у Київському міському центрі зайнятості у період з 24 березня 2004 року по 05 січня 2021 року, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 24.03.2004 по 05.01.2021 працювала у Київському міському центрі зайнятості а різних посадах, останньою була посада провідного фахівця з питань зайнятості сектору рекрутингу відділу взаємодії з роботодавцями Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості. Наказом від 28.12.2020 № 261-к звільнена з займаної посади з 05.01.2021 за скороченням штатів на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні їй була виплачена вихідна допомога у розмірі 12 434,96 грн., проте позивач не погоджується з такою сумою, оскільки відповідачем невірно зроблений її розрахунок. Так, розрахунок вихідної допомоги здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995, за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 3 Порядку, в редакції Постанови КМУ № 1213 від 09.12.2020, визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Премії та інші виплати включаються до заробітку того місяця, за який такі премії та інші виплати нараховані.

Позивач зазначила, що розрахунковим періодом для обчислення її середньомісячної заробітної плати є два останні календарні місяці роботи до звільнення, тобто листопад, грудень 2020 року. Відповідно до розрахункових листів за листопад, грудень 2020 року, січень 2021 року загальна сума заробітної плати за листопад 2020 року склала 14 700 грн., за грудень 2020 року - 10 536,30 грн. Таким чином, враховуючи фактичну кількість відпрацьованих робочих днів за вказаний період - 41 робочий день, її середньоденна заробітна плата становить 615,52 грн. Отже розмір вихідної допомоги, нарахування якої здійснюється шляхом множення середньоденного заробітку на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді, становить 13 233, 68 грн.

Враховуючи, що їй фактично виплачено вихідну допомогу у розмірі 12 434,96 грн., недоплаченою залишається сума вихідної допомоги - 798,72 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, враховуючи, що їй при звільненні не було виплачено усі належні до виплати суми, на підставі ст. 117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який за період з 06.01.2021 по 28.02.2021 (по дату звернення до суду з позовом) становить 22 774,24 грн.

Також відповідачем порушено порядок ведення її трудової книжки. Так, записи про роботу здійснено у розділах «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення», разом з тим такі відомості, як прийняття на роботу, звільнення, складання присяги, переведення на іншу посаду, присвоєння відповідного рангу тощо мають вноситися виключно у розділ «Відомості про роботу». У разі, якщо у такому розділі не залишилося вільного місця, до трудової книжки оформлюється вкладиш, куди продовжують вноситися відповідні записи. Разом з тим, вкладиш до її трудової книжки виданий відповідачем лише після того, як у трудовій закінчилося місце у всіх розділах. Крім того, запис у трудовій книжці за № 44 проведений без зазначення дати, коли цей запис було внесено до трудової, на титульному аркуші трудової відсутній штамп з записом серії та номеру вшитого до неї вкладиша; після запису про звільнення (запис № 46) про визнання попереднього запису № 45 недійсним відсутній запис у вигляді заголовка-найменування підприємства як при прийнятті на роботу. Таким чином, ведення її трудової книжки та вкладишу до трудової відбувалося з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту від 29.07.1993 № 58 та Постанови КМУ від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників». Вона зверталася до роботодавця з вимогою усунути вказані порушення, проте їй було відмовлено.

Також позивач зазначила, що внаслідок порушення відповідачем її законних прав, а саме: невиплата вихідної допомоги у належному розмірі, неналежне оформлення трудової книжки та вкладишу до неї, вона зазнала душевних страждань, постійно знаходиться у пригніченому стані, втратила спокій, оскільки в результаті неправильних записів у трудовій книжці, період її роботи у відповідача, може бути не зарахований до трудового стажу при призначення пенсії, а також можуть виникнути труднощі при подальшому працевлаштуванні. Завдану їй моральну шкоду позивач оцінює у 15 000 грн.

Крім того, позивач просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Ухвалою судді від 04.03.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 15.03.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду з викликом учасників справи.

Ухвалою суду від 02.06.2021 відмовлено позивачу ОСОБА_1 у поновленні процесуального строку для подання заяви про призначення судової експертизи; заяву позивача про призначення судової технічної експертизи документу залишено без розгляду; відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Представник відповідача 14.04.2021 надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому заперечувала проти заявлених позовних вимог, просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що відповідно до наказу Київського міського центру зайнятості № 261-к від 28.12.2020 позивач звільнена з посади провідного фахівця з питань зайнятості сектору рекрутингу відділу взаємодії з роботодавцями Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості 05.01.2021 за скороченням штатів на підставі п. 1 ст. 40 КЗпІІ України.

Цим же наказом визначено виплатити позивачу вихідну грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати та виплатити компенсацію за 4 календарні дні невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за ненормований робочий день за період роботи з 24.03.2020 по 05.01.2021.

Згідно з вимогами ст. 44 КЗпП України та абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, у січні 2021 року позивачу виплачено вихідну допомогу у розмірі 12 434,96 грн.

При цьому, представником відповідача зазначено, що позивачем, при здійсненні розрахунку суми вихідної допомоги, невірно вказані суми нарахованої та виплаченої премії за два останні місяці, що входять до розрахункового періоду, тобто за листопад та грудень 2020 року.

Так, згідно з розрахунком позивача у листопаді 2020 року їй нарахована та виплачена премія у розмірі 6370,00 грн., у грудні 2020 року - 2895,46 грн., проте, з розрахункового листа за листопад 2020 року вбачається, що позивачу нараховано та виплачено премію у розмірі 1750,00 грн., згідно розрахункового листа за грудень 2020 року позивачу нараховано та виплачено премію у розмірі 6370,00 грн.

Відповідно до наказу КМЦЗ № 125-ф від 26.11.2020 «Про преміювання працівників міської служби зайнятості за жовтень 2020 року» позивача премійовано за результатами роботи у жовтні 2020 року у розмірі 50% до посадового окладу за відпрацьований час.

Відповідно до наказу КМЦЗ № 132-ф від 21.12.2020 «Про преміювання працівників міської служби зайнятості за листопад 2020 року» позивача премійовано за результатам роботи у листопаді 2020 року у розмірі 130% до посадового окладу за відпрацьований час.

Тобто, премія за результатами роботи позивача у жовтні 2020 року нарахована та виплачена у листопаді 2020 року, премія за результатами роботи позивача у листопаді 2020 року нарахована та виплачена у грудні 2020 року.

В свою чергу, премія за результатами роботи у грудні 2020 року, яку позивач використовує для розрахунку, нарахована та виплачена у січні 2021 року, проте даний місяць не входить до розрахунку вихідної допомоги, оскільки є місяцем звільнення позивача.

Таким чином, до розрахунку вихідної допомоги, яка підлягала до виплати позивачу, увійшла премія, виплачена у листопаді 2020 року в розмірі 1668,60 грн. та премія, виплачена у грудні 2020 року в розмірі 6073,72 грн., премія у розмірі 2895,46 грн. за грудень 2020 року, виплачена у січні 2021 року не враховувалася відповідачем для розрахунку вихідної допомоги.

Враховуючи те, що розрахунок вихідної допомоги під час звільнення проведений відповідачем згідно з нормами чинного законодавства, виходячи з фактично нарахованих та виплачених сум за два останні місяці перед звільненням, жодних затримок при виплаті не було, вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

З приводу питання щодо неналежного ведення трудової книжки позивача у відзиві зазначено, що відповідно до Акту від 05.01.2021, складеного працівниками КМЦЗ та Оболонської районної філії КМЦЗ, позивач в день свого звільнення відмовилась отримувати свою трудову книжку та проставляти відповідний підпис про ознайомлення з наказом про звільнення. Листом начальника відділу по роботі з персоналом КМЦЗ № 14-10/10-21/21 від 05.01.2021 позивача повторно повідомлено про необхідність отримання трудової книжки. Відповідно до запису у Книзі обліку трудових книжок № 367 трудова книжка позивачем отримана 06.01.2021.

На момент внесення запису № 25 у трудовій книжці позивача під час прийому на роботу до Оболонського районного центру зайнятості 28.01.2004 попередньо до розділу «Відомості про нагородження» уже був внесений запис № 24 від 19.01.2004 щодо звільнення з посади головного бухгалтера за згодою сторін з ТОВ «Взгляд». Вказаний запис зроблений самою ОСОБА_1 . При цьому в назву розділу вже було внесено зміни, а саме слово «нагородженнях» закреслено та виправлено на слово «роботі». Отже, позивач сама розпочала вносити записи про роботу у розділ, куди повинні були вноситися відомості про нагородження.

Що стосується стягнення моральної шкоди представник відповідача зазначила, що позивачем не надано доказів на підтвердження її моральних та фізичних страждань, а отже вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають як необґрунтовані.

Від представника третьої особи до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву, у яких представник третьої особи просила у позові відмовити з аналогічних зазначеним у відзиві на позов підстав.

19.04.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначила, що Постановою КМУ від 09.12.2020 № 1213 «Про внесення змін до постанови КМУ від 08.02.1995 №100» були внесені зміни до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», які набули чинності 12.12.2020. Оскільки її було звільнено з посади 05.01.2021, розрахунок вихідної допомоги повинен був проводитися з урахуванням вказаних змін до п. 3 Порядку, згідно з якими при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору; суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо; премії та інші виплати, які виплачуються за два місяці або більш тривалий період, при обчисленні середньої заробітної плати включаються шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду частини, що відповідає кількості відпрацьованих робочих днів періоду (місяців), за які такі премії та інші виплати нараховані.

Тож, розрахунок вихідної допомоги проведений нею у відповідності до вищезазначених змін і повністю відповідає вимогам діючого законодавства. Натомість відповідач розрахував вихідну допомогу без врахування вищезазначених змін, а саме при розрахунку вихідної допомоги включив премію в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату, а з урахуванням змін премії враховуються у тому місяці за який вони нараховані. Тому нею правильно враховані премії при розрахунку, а саме враховані у тому місяці за який вони нараховані, а не виплачені.

Так, розрахунковим періодом є листопад і грудень 2020 року, премія за листопад 2020 року становила 6370,00 грн. за фактично відпрацьовані дні у листопаді - 21 робочий день; премія за грудень 2020 року становила 2895,46 грн. за фактично відпрацьовані дні у грудні - 20 робочих днів.

При цьому, премія за жовтень 2020 року у розмірі 1750 грн., яка виплачена у листопаді 2020 року, не входить до розрахункового періоду, а тому не повинна враховуватися для розрахунку вихідної допомоги.

Також позивач зазначила, що у день звільнення вона працювала, а тому не зобов`язана була звертатися до відповідача з вимогою про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Тобто, саме роботодавець повинен був повідомити її письмово перед виплатою про нараховані суми, а не після того як вже здійснив перерахування коштів на її рахунок. Так, кошти було перераховано їй 05.01.2021 до 13.00 год., а розрахункові листки за грудень 2020 року та січень 2021 року були видані лише в кінці робочого дня о 17.30 год. 05.01.2021, і тільки тоді вона дізналася про нараховані їй при звільненні суми.

Вказала, що з Актом від 05.01.2021, складеним працівниками КМЦЗ та Оболонської районної філії КМЦЗ про те, що вона нібито відмовилася розписуватися за отримання розрахункових листів за грудень 2020 року та січень 2021 року, її не ознайомлювали, що викликає сумніви щодо того, що його було складено 05.01.2021, час складання акту відсутній.

Записи у її трудовій книжці починаючи з № 27 по № 47 зроблено відповідачем, а отже, відповідно вимог Інструкції № 58 від 29.07.1993, виправляти недоліки, допущені під час оформлення трудової книжки, має саме відповідач як роботодавець.

30.04.2021 відповідачем надані заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача наголошує на тому, що відповідачем правильно враховані суми премії при нарахуванні вихідної допомоги позивачу. Премії за жовтень та листопад 2020 року нараховані відповідно до Наказів № 125-ф від 26.11.2020 та № 132-ф від 21.12.2020, які є чинними, не скасовані, видані відповідно до норм чинного законодавства. А отже твердження позивача щодо неналежності вказаних наказів як доказів у справі є необґрунтованими та надуманими.

Щодо заповнення трудової книжки позивача зазначено, що позивач сама започаткувала внесення відомостей про роботу у розділі про нагородження, при цьому закресливши слово «нагородження» та написавши зверху слово (роботу). Відповідач лише продовжив заповнення книжки у цьому розділі та у наступному - «Відомості про заохочення».

Враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження протиправних дій з боку відповідача, вимоги щодо стягнення на її користь моральної шкоди є, на думку представника відповідача, безпідставними.

У своїх письмових запереченнях, поданих суду 05.05.2021, позивач зазначила, що відповідач не ознайомлював її з наказами № 125-ф від 26.11.2020 та № 132-ф від 21.12.2020 про нарахування премій за жовтень, листопад 2020 року. При прийомі на роботу нею була надана трудова книжка, де у розділі «Відомості про нагородження» було лише частково перенесено запис про її звільнення з попередньої роботи. Проте, відповідач повинен був при прийняття на роботу видати їй вкладиш до трудової книжки, проте всупереч цьому продовжив вносити записи про роботу у Розділі «Відомості про нагородження», а потім у Розділі «Відомості про заохочення», що є порушенням ведення трудових книжок.

У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позові, а також у відповіді на відзив та письмових запереченнях.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, у задоволенні позову просила відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов та запереченнях. Зазначила, що дійсно у грудні 2020 року набули чинності зміни до п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, згідно з якими суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, а премії та інші виплати, які виплачуються за два місяці або більш тривалий період, при обчисленні середньої заробітної плати включаються до розрахункового періоду, за який такі премії та інші виплати нараховані. Проте позивачу було нараховано та виплачено вихідну допомогу згідно з зазначеним Порядком у редакції, яка діяла до набрання чинності вказаними змінами. Так, премія за жовтень 2020 року була виплачена у листопаді 2020 року, а тому була врахована у заробітну плату за листопад 2020 року; премія за листопад 2020 року була виплачена у грудні 2020 року, а тому враховувалася у заробітну плату за грудень 2020 року; премія за грудень 2020 року була виплачена у січні 2021 року, а тому не увійшла у розрахунковий період та не враховувалася при обчисленні вихідної допомоги позивача.

Представник третьої особи у судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових поясненнях, погодилася з думкою представника відповідача.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові докази по справі, враховуючи викладені у заявах по суті аргументи сторін та третьої особи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з витягу з Наказу № 68-к від 24.03.2004 Київського міського центру зайнятості, копії трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , вкладишу до трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 24.03.2004 працювала на різних посадах у Київському міському центрі зайнятості.

Наказом від 28.12.2020 № 261-к ОСОБА_1 звільнена з посади провідного фахівця з питань зайнятості сектору рекрутингу відділу взаємодії з роботодавцями Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості з 05.01.2021 за скороченням штатів на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вказаним наказом визначено виплатити ОСОБА_1 вихідну грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до ст. 44 КЗпП України, а також компенсацію за 4 календарні дні невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за ненормований робочий день за період роботи з 24.03.2020 по 05.01.2021.

З зазначеним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 29.12.2020, про що свідчить підпис останньої на наказі.

У день звільнення з позивачем проведено остаточний розрахунок, що визнається учасниками справи та підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 , відкритому в АТ «Альфа-Банк».

Разом з тим, позивач не погоджується з сумою нарахованої та виплаченої їй 05.01.2021 вихідної допомоги при звільненні та наводить власний розрахунок, згідно з яким сума недоплаченої вихідної допомоги становить 798,72 грн.

Надаючи оцінку вказаним обставинам суд враховує наступне.

Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За приписами ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених, зокрема, у пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Розрахунок вихідної допомоги здійснюється відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок).

Згідно з абзацом третім пункту другого Порядку у редакції Постанови КМУ №1213 від 09.12.2020, обчислення середньої заробітної плати для виплати вихідної допомоги здійснюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Таким чином, враховуючи, що позивач звільнена з посади 05.01.2021, саме у такій редакції мають бути застосовані норми, викладені у Порядку та які набули чинності з 12.12.2020, для обчислення середньої заробітної плати для виплати вихідної допомоги у розрахунковий період мають враховуватися виплати за листопад та грудень 2020 року.

При цьому, згідно з п. 3 Порядку (у редакції Постанови КМУ №1213 від 09.12.2020) при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору.

Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки,стягнення аліментів тощо.

Премії та інші виплати, які виплачуються за два місяці або більш тривалий період,при обчисленні середньої заробітної плати включаються шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду частини, що відповідає кількості відпрацьованих робочих днів періоду (місяців), за які такі премії та інші виплати нараховані. Така частина визначається діленням суми нарахованих премій та інших виплат на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів кожного місяця, що відноситься до розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

З наданої відповідачем копії наказу № 125-ф від 26.11.2020 Про преміювання працівників міської служби зайнятості за жовтень 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 премійовано за результатами роботи у жовтні 2020 року у розмірі 50% до посадового окладу за відпрацьований час.

Як вбачається з розрахункового листа ОСОБА_1 за листопад 2020 року вказана премія за жовтень 2020 року нарахована та виплачена останній у листопаді 2020 року у розмірі 1750 грн.

Згідно з наданим відповідачем розрахунком вихідної допомоги, доданим до відзиву на позов, саме вказана сума премії за жовтень 2020 року врахована до суми виплат за листопад 2020 року, які враховувалися при обчисленні вихідної допомоги.

Разом з тим, вказана сума премії у розмірі 1750 грн. необґрунтовано зменшена відповідачем до суми 1668,60 грн., незважаючи на те, що позивачем у листопаді відпрацьовано повний місяць - 21 робочий день.

З наданої відповідачем копії наказу № 132-ф від 21.12.2020 Про преміювання працівників міської служби зайнятості за листопад 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 премійовано за результатами роботи у листопаді 2020 року у розмірі 130% до посадового окладу за відпрацьований час.

Як вбачається з розрахункового листа ОСОБА_1 за грудень 2020 року вказана премія за листопад 2020 року нарахована та виплачена останній у грудні 2020 року у розмірі 6370 грн.

Згідно з наданим відповідачем розрахунком вихідної допомоги, доданим до відзиву на позов, саме вказана сума премії за листопад 2020 року врахована до суми виплат за грудень 2020 року, які враховувалися при обчисленні вихідної допомоги, при цьому, для обрахунку вихідної допомоги вказана сума премії у розмірі 6370 грн. зменшена відповідачем до суми 6073,72 грн. із розрахунку фактично відпрацьованих позивачем у грудні робочих днів у кількості 20 (двадцяти).

З наданої відповідачем копії наказу № 136-ф від 28.12.2020 Про преміювання працівників, які звільняються, вбачається, що ОСОБА_1 премійовано за результатами роботи у грудні 2020 року у розмірі 65% до посадового окладу за відпрацьований час.

Як вбачається з розрахункового листа ОСОБА_1 за січень 2021 року вказана премія за грудень 2020 року нарахована та виплачена останній у січні 2021 року у розмірі 2895,46 грн.

Проте, як вбачається з наданого відповідачем розрахунку вихідної допомоги, а також підтверджено представником відповідача у судовому засіданні, вказана сума премії за грудень 2020 року взагалі не врахована відповідачем при обчисленні вихідної допомоги ОСОБА_1 .

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення Порядку (у редакції Постанови КМУ №1213 від 09.12.2020), згідно з якими при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, при цьому суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, а премії та інші виплати, які виплачуються за два місяці або більш тривалий період, при обчисленні середньої заробітної плати включаються шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду частини, що відповідає кількості відпрацьованих робочих днів періоду (місяців), за які такі премії та інші виплати нараховані, суд приходить до висновку про те, що наданий позивачем розрахунок середньоденної заробітної плати, необхідний для обрахування середнього місячного заробітку, якому, у свою чергу, дорівнює розмір вихідної допомоги, здійснений правильно та відповідно до норм діючого законодавства.

При цьому суд виходить з того, що премія за листопад 2020 року, нарахована та виплачена у грудні 2020 року у розмірі 6370 грн., мала бути врахована відповідачем до загальної суми виплат за листопад 2020 року, а премія за грудень 2020 року, нарахована та виплачена у січні 2021 року, мала враховуватися відповідачем до загальної суми виплат за грудень 2020 року.

Проте, відповідачем невірно обраховано суми за розрахунковий період (листопад, грудень 2020 року), оскільки до виплат за листопад 2020 року враховано премію за жовтень 2020 року, а премію з грудень 2020 року взагалі не включено до розрахункового періоду для обрахування вихідної допомоги.

Отже, враховуючи, що загальна сума виплат за листопад 2020 року становила 14 700 грн., а за грудень 2020 року - 10 536 грн., позивачем у листопаді 2020 року відпрацьовано фактично 21 робочий день, а у грудні - 20 робочих днів, що визнається обома сторонами, для обчислення середнього місячного заробітку має бути врахована середньоденна заробітна плата позивача у розмірі 615,52 грн. із розрахунку: 14 700 грн. + 10 536 грн. : 41 робочий день.

Таким чином, розмір вихідної допомоги становить 13 233,68 грн., виходячи з наступного розрахунку: 615,52 грн. (середньоденна заробітна плата) * 21,5 (середньомісячне число робочих днів).

Враховуючи, що позивачу у січні 2021 року виплачену вихідну допомогу у розмірі 12 434,96 грн, що визнається сторонами та підтверджується розрахунковим листом за січень 2021 року, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума вихідної допомоги у розмірі 798,72 грн.

Що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14.

Таким чином, період, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку - з 06.01.2021 по день ухвалення судом рішення - 02.06.2021.

Як вже визначено судом середньоденна заробітна плата позивача становить 615,52 грн.

Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати позивачу недоплаченої суми вихідної допомоги за період з 06.01.2021 по 02.06.2021 (включно) становить 62 167,52 грн. із розрахунку 615,52 грн. (середньоденна заробітна плата) * на 101 робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 березня 2020 року по справі № 569/6583/16-ц виклав правовий висновок, згідно якого закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи.

Втім, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц дійшла висновку, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

У пунктах 87, 91-92 зазначеної постанови, Велика Палата Верховного Суду визначила, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Ураховуючи зазначені обставини та характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність об`єктивних підстав для зменшення суми компенсації за час затримки виплати позивачу недоплаченої суми вихідної допомоги при звільненні з 62 167,52 грн. до 3 754,92 грн., що буде відповідати принципам справедливості та співмірності.

При цьому, зменшуючи суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд власне виходить з суми недоплаченої вихідної допомоги у розмірі 798,72 грн., що становить 6,04 % від загальної суми вихідної допомоги, яка мала бути виплачена позивачу (13 233,68 грн.).

Отже, 6,04 % від суми середнього заробітку позивача за весь час затримки відповідачем розрахунку при звільненні становить 3 754,92 грн. (62 167,52 грн. * 6,04% : 100%).

Щодо вимог позивача в частині визнання недійсним вкладишу серії НОМЕР_1, виданого Київським міським центром зайнятості до трудової книжки позивача та зобов`язання відповідача видати новий вкладиш до трудової книжки суд зазначає наступне.

Правила ведення трудових книжок, внесення записів та їх виправлення у трудових книжках працівників мають виконуватися з урахуванням чітко визначених правил встановлених Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерством юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. №58 (далі - Інструкція №58) та Постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993р. № 301 (далі - Постанова № 301).

Згідно з п.п. 2, 3, 4 Постанови № 301 при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Так, під час розгляду справи встановлено, що позивачем ОСОБА_1 під час влаштування на роботу до Київського міського центру зайнятості було надано трудову книжку серії НОМЕР_2 , дата заповнення - 17 червня 1987 року.

У вказані трудовій книжці мається запис № 24, у Розділі «Відомості про роботу» про звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера за згодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, запис зроблено самою ОСОБА_1 як директором ТОВ «Взгляд». Закінчується вказаний запис у розділі «Відомості про нагородження».

У подальшому Оболонським районним центром зайнятості у розділі «Відомості про нагороження» зроблено записи №№ 25, 26 про призначення ОСОБА_1 допомоги по безробіттю та припинення таких виплат.

24.03.2004 ОСОБА_1 призначена на посаду провідного спеціаліста - бухгалтера відділу доходів та бухгалтерського обліку Оболонського районного центру зайнятості, про що зроблено відповідний запис за № 27 у розділі «Відомості про нагородження».

У подальшому у розділі «Відомості про заохочення» трудової книжки ОСОБА_1 здійснювалися записи про присвоєння рангів, переведення позивача на інші посади, звільнення з посади.

При цьому, у вказаному розділі «Відомості про заохочення» також містяться записи про заохочення, застосовані до ОСОБА_1 протягом роботи у Київському міському центрі зайнятості, проте під іншими порядковими номерами.

13.09.2019 Київським міським центром зайнятості видано вкладиш серії НОМЕР_1 до вказаної трудової книжки позивача.

З вкладишу вбачається, що вже в ньому роботодавець продовжив вносити записи про роботу позивача у відповідному розділі «Відомості про роботу» (записи № 45-47).

З матеріалів справи, зокрема, з Книги обліку трудових книжок (роздруківка аркушу № 214, запис за № 2367) вбачається, що трудову книжку та вкладиш до неї позивачем отримано 06.01.2021.

Відповідно до п.п. 1.1, 2.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Відповідно п. 2.3 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

За приписами пунктів 2.5, 2.6 Інструкції № 58 з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо ознайомлення позивача з кожним записом, зробленим відповідачем у її трудовій книжці, оскільки відсутня відповідна особиста картка з підписами позивача про ознайомлення.

Вказані обставини не спростовують тверджень позивача про те, що відповідач не ознайомлював її з жодним записом, внесеним до трудової книжки, а тому вона не була обізнана щодо порядку заповнення її трудової книжки.

Відповідно до п.п. 2.11, 2.12 Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Відповідно до п. 2.24 Інструкції № 58 до трудових книжок працівників у розділ «Відомості про нагородження» вносяться відомості про нагородження державними нагородами України та відзнаками України; у розділ "Відомості про заохочення" вносяться відомості про заохочення за успіхи у праці.

Розділом 3 Інструкції № 58 передбачено, що у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем.

Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка.

Про кожний виданий вкладиш на першій сторінці (титульний аркуш) трудової книжки зверху ставиться штамп розміром 10х25 мм з написом "Виданий вкладиш" і тут же зазначаються серія і номер вкладиша. При кожній наступній його видачі має ставитися другий штамп і зазначатися серія і номер вкладиша.

Таким чином, для внесення записів у трудовій книжці є відповідні розділи: «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження» та «Відомості про заохочення».

Зокрема, такі записи, як про прийняття на роботу, складання присяги, переведення на іншу посаду, присвоєння відповідного рангу або звільнення, вносяться виключно до розділу у трудовій книжці «Відомості про роботу».

Нормами діючого законодавства не передбачено внесення відомостей про роботу у розділи трудової книжки, де мають вноситися записи про нагородження та заохочення.

Натомість, законодавцем визначено обов`язок роботодавця, у разі закінчення місця для внесення відомостей до відповідного розділу, видати вкладиш до трудової книжки, який вшивається до неї і заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка.

Аналізуючи вказані положення закону суд приходить до висновку про те, що відповідачем порушено порядок оформлення трудової книжки позивача ОСОБА_1 , оскільки записи про роботу, починаючи з 2004 року, вносилися відповідачем не у відповідний розділ «Відомості про роботу», а у розділи «Відомості про нагородження» та «Відомості про заохочення», що є недопустимим. Недопустимими є також закреслення, які маються у трудовій книжці позивача, в яких у відповідних розділах закреслено слова «нагородження» та «заохочення» та написано слово «роботу».

Отже, на думку суду, ще починаючи з прийняття ОСОБА_1 на роботу у 2004 році та встановивши, що у розділі про роботу не залишилося місця для внесення відповідних записів, відповідач мав видати вкладиш до трудової книжки позивача. Натомість відповідач продовжив здійснювати записи про роботу позивача у невідповідних для цього розділах, що є порушенням порядку ведення трудових книжок.

Лише 13.09.2019 відповідачем видано вкладиш до трудової книжки ОСОБА_1 , проте вказаний вкладиш також не відповідає вимогам закону, оскільки не завірений підписом власника вкладишу, тобто ОСОБА_1 , на титульному листі трудової книжки серії НОМЕР_2 відсутній штамп розміром 10х25 мм з написом "Виданий вкладиш" із зазначенням серії і номеру такого вкладишу.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За вказаних обставин, враховуючи доведеність позивачем під час розгляду справи порушень, допущених під час оформлення відповідачем її трудової книжки та вкладишу до неї, які, у свою чергу, є основним документом про трудову діяльність працівника, суд приходить до обґрунтованого висновку про необхідність задовольнити вимоги позивача в цій частині, та з метою ефективного захисту порушеного права позивача визнати недійсним вкладиш серії НОМЕР_1, виданий Київським міським центром зайнятості до трудової книжки ОСОБА_1 , дата заповнення 13.09.2019, та зобов`язати Київський міський центр зайнятості видати ОСОБА_1 новий вкладиш до трудової книжки серії НОМЕР_2 , у якому у Розділ «Відомості про роботу» внести відомості про роботу позивача у Київському міському центрі зайнятості у період з 24.03.2004 по 05.01.2021.

Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, судом враховуються висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 682/1892/15-ц, відповідно до яких підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення підприємством трудових прав працівника, а саме невиплата всіх належних сум, що змусило докладати додаткових зусиль для відновлення порушеного права, внаслідок чого в житті працівника відбулися вимушені зміни негативного характеру.

Отже, суд виходить з того, що сам факт порушення права позивача щодо своєчасного отримання належних їй виплат при звільненні та права на належне ведення відповідачем, як роботодавцем, трудової книжки, свідчить про перенесені останньою моральні страждання, оскільки позивач об`єктивно була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням характеру страждань, їх обсягу, тривалості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди необхідним, достатнім, розумним і справедливим за наведених обставин, є 1000 гривень, а тому позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат здійснюється судом у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 12-13, 76-81, 141, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київського міського центру зайнятості, третя особа - Оболонська районна філія Київського міського центру зайнятості, про стягнення недоплаченої суми вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, визнання недійсним вкладишу до трудової книжки та зобов`язання видати новий вкладиш до трудової книжки задовольнити частково.

Стягнути з Київського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої вихідної допомоги у розмірі 798 (сімсот дев`яносто вісім) гривень 72 копійки.

Стягнути з Київського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3 754 (три тисячі сімсот п`ятдесят чотири) гривні 92 копійки.

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку визначена без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Київського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень.

Визнати недійсним вкладиш серії НОМЕР_1, виданий Київським міським центром зайнятості до трудової книжки ОСОБА_1 , дата заповнення 13 вересня 2019 року.

Зобов`язати Київський міський центр зайнятості видати ОСОБА_1 новий вкладиш до трудової книжки серії НОМЕР_2 , у якому у Розділ «Відомості про роботу» внести відомості про роботу ОСОБА_1 у Київському міському центрі зайнятості у період з 24 березня 2004 року по 05 січня 2021 року.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Київського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 205 (двісті п`ять) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 07.06.2021 року.

Відомості про учасників:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Київський міський центр зайнятості, , місцезнаходження: м. Київ, вул.. Жилянська, буд. 47-Б.

Третя особа - Оболонська районна філія Київського міського центру зайнятості, ; місцезнаходження: м. Київ, вул. Петра Панча, буд. 7-Б.

Суддя О.О. Тиха