Номер провадження: 22-ц/813/3691/21
Номер справи місцевого суду: 522/6708/19
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

28.01.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.

розглянувши питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2019 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Дочірнього підприємства «Дирекція Верстатобуд», ОСОБА_1 про визнання недійсними та визнання припиненими договорів, визнання недійсним та визнання припиненим акту, -

встановила:

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Дочірнього підприємства «Дирекція Верстатобуд», ОСОБА_1 про визнання недійсними та визнання припиненими договорів, визнання недійсним та визнання припиненим акту.

Не погоджуючись зі вказаним судовим рішенням, 18 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою. Одночасно звернувся із клопотанням, у якому просив відстрочити сплату судового збору.

Ухвалою судді Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху, оскільки скарга не відповідає вимогам ст.356 ЦПК України, а саме - при подачі апеляційної скарги скаржником не сплачено суму судового збору. Крім того, суддя дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, оскільки на підтвердження свого матеріального стану, апелянт не надав суду жодного належного та допустимого доказу.

Копія ухвали Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року була направлена 11 липня 2019 року на адресу апелянта, вказану останнім у апеляційній скарзі: АДРЕСА_1 .

03 вересня 2019 року на адресу Одеського апеляційного суду повернувся поштовий конверт, надісланий на адресу ОСОБА_1 , із відміткою За невостребованием. При цьому, прізвище відповідальної особи за вручення копій судових рішень та їх повернення до суду не зазначено, конкретні причини, які не дали змоги вручити копії судових рішень, теж не зазначені.

18 вересня 2019 року Одеським апеляційним судом на адресу апелянта знову була направлена копія ухвали суду від 03 липня 2019 року. 20 листопада 2019 року на адресу Одеського апеляційного суду знову повернувся поштовий конверт, надісланий на адресу ОСОБА_1 , із відміткою За невостребованием.

Інших даних щодо вручення або не вручення копії судового рішення апелянту у справі ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 01 листопада 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрованим/знятим з реєстрації по м. Одеса та Одеської області не значиться.

Дані щодо інших місць проживання або перебування апелянта ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутні.

Вказане свідчить про те, що протягом тривалого часу - з липня 2019 року, судом апеляційної інстанції вживались усі передбачені законом заходи для належного повідомлення ОСОБА_1 про необхідність виконання вимог ухвали Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року.

На підставі викладеного, ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2019 року булоповернуто заявнику.

Вказана ухвала суду апеляційної інстанції була оскаржена у касаційному порядку ОСОБА_1 .

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року було скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що, як свідчить аналіз публічної бази даних «Судова влада України» щодо розгляду справи № 522/6708/19, у розділі «Стан розгляду справ» зазначено, що за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (провадження № 22-ц/813/6499/19) відкрито апеляційне провадження.

Таким чином, ознайомившись із інформацією публічної бази даних «Судова влада України» про відкриття апеляційного провадження, ОСОБА_1 мав усі підстави розраховувати на законний перебіг подій відповідно до принципу правомірного очікування.

Після повернення справи до суду апеляційної інстанції, суддею-доповідачем по справі було доручено начальнику відділу інформаційних технологій Одеського апеляційного суду провести перевірку та встановити причини, які стали підставою розміщення недостовірної інформації у публічній базі даних «Судова влада України» щодо розгляду справи № 522/6708/19, здійснити дії щодо видалення недостовірної інформації та розміщення правильної.

З листа начальника відділу інформаційних технологій Одеського апеляційного суду вбачається, що останнім було видалено недостовірні відомості зі статистичної картки цивільної справи № 522/6708/19 у системі документообігу суду «Д-3».

18 травня 2020 року Одеським апеляційним судом на адресу ОСОБА_1 надіслано копію ухвали апеляційного суду від 03 липня 2019 року.

Крім того, для уникнення затягування розгляду справи, апеляційним судом надано позивачу ОСОБА_2 копію ухвали Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року для направлення її на адресу ОСОБА_1 кур`єрскою поштою.

07 липня 2020 року, на підставі ч.11 ст. 128 ЦПК України, Одеським апеляційним судом, на офіційній веб-сторінці суду, розміщено оголошення про повідомлення ОСОБА_1 про наявність ухвали Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року про залишення його апеляційної скарги без руху.

03 серпня 2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від позивача ОСОБА_2 надійшло повідомлення, до якого доданий акт про відмову ОСОБА_1 від отримання ухвали Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року, підписаний у присутності свідків - співробітників ТОВ ДХЛ Експресс, до якого додано компакт-диск із відеозаписом відмови ОСОБА_1 від отримання процесуальних документів з Одеського апеляційного суду.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що вказані дії апелянта ОСОБА_1 свідчать про свідоме затягування, більше ніж на півтора року, розгляду даної цивільної справи.

Так, у мотивувальній частині касаційної скарги на ухвалу Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року, ОСОБА_1 власноруч зазначено, що 09 грудня 2019 року адвокат Димовчі М.І. повідомив апелянта про те, що згідно даних ЄДРСР, ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху, а ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року апеляційну скаргу повернуто заявнику (а.с.84).

Вказане достеменно свідчить про те, що з 09 грудня 2019 року апелянт був обізнаний про існування ухвали Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року, однак, усі наступні дії ОСОБА_1 , спрямовані на навмисне затягування розгляду справи, свідчать про нехтування останнім своїми процесуальними обов`язками, та порушують законні права на справедливий судовий розгляд справи протягом розумного строку інших учасників справи.

Згідно ч.2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані:

1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;

3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;

4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;

5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;

6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;

7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

У пункті 3 частини другої статті 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції?(§§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 8?;листопада 2005 року в справі «Смірнова проти України»).

У пункті 41 рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 р. у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка?закріплює один із основоположних принципів неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Так, у ст.17 Конвенції № ETS N 005 «Заборона зловживання правами» передбачено, що «Жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції».

Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Тобто, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Таким чином, зловживання процесуальними правами, в тій чи іншій мірі, має бути спрямоване на перешкоджання реалізації захисту порушеного права. Порушниками, які можуть зловживати своїми процесуальними правами, можуть бути особи, які беруть участь у справі, інші учасники процесу, оскільки кожен з них наділений відповідними процесуальними правами і обов`язками та відповідно може впливати на хід розгляду справи.

Як вже вказувалось вище, цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2019 року про відкриття провадження у справі перебуває у провадженні суду апеляційної інстанції протягом значного часу з липня 2019 року, судом здійснено усі передбачені законом заходи щодо забезпечення отримання апелянтом копії ухвали про залишення його апеляційної скарги без руху.

З доводів касаційної скарги ОСОБА_1 слідує, що останньому 09 грудня 2019 року стало відомо про існування ухвали Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху. Однак, дії апелянта свідчать про навмисне ухилення останнім від виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції що, відповідно, призводить до порушення судом норм чинного законодавства України щодо розгляду справи в розумні строки, та порушення прав інших осіб на справедливий і публічний розгляд їх справи упродовж розумного строку.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить до висновку, що процесуальна бездіяльність позивача не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту. Відтак, враховуючи, що перелік дій, наведений у частині другій статті 43 ГПК України, не є вичерпним, то суд може визнати зловживанням процесуальними правами також інші дії, які мають відповідну спрямованість.

Наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що обрана ОСОБА_1 при розгляді справи позиція свідчить про зловживання стороною своїми процесуальними правами (стаття 44 ЦПК України), у зв`язку із чим суд повертає апеляційну скаргу заявнику.

Керуючись ч. 3 ст. 44, ст. 357 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2019 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Дочірнього підприємства «Дирекція Верстатобуд», ОСОБА_1 про визнання недійсними та визнання припиненими договорів, визнання недійсним та визнання припиненим акту, - повернути заявнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: С.О. Погорєлова

Судді: О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе