Справа № 357/4692/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 січня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О.І.,

за участі секретаря - Сокур О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 року позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини.

ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 24.05.2017 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком «Договір про надання банківських послуг», що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Ч. 2. ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію банку, відповідач підписом у заяві про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», визнає та погоджується на запропоновані банком умови користування послугами банку.

Також, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді, вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений «Договір про надання банківських послуг», який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку, банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка, банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 14500,00 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Власник картрахунку зобов`язана слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, який відповідно 1.1.1.63 договору - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку, в розмірі ліміту кредитування.

Пунктом 1.1.3.2.4 договору передбачена можливість зміни «Тарифів банку» та інших невід`ємних частин договору. При цьому у сторін договору виникають обов`язки: у кредитора - інформування позичальника щодо внесених змін, шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 договору; у позичальника - отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.3 договору).

На підставі п. 1.1.5.2 договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків, не звільняє клієнта від виконання його зобов`язань за даним договором.

Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 договору, зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких є офіційний сайт банку, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування.

У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів банку», клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п. 2.1.1.5.4. договору.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, наддав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язалась повернути витрачену частину кредитного ліміту, відповідно до п. 2.1.1.12.3договору.

Таким чином, відповідач зобов`язалась здійснювати погашення кредиту та процентів, внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Згідно до п. 1.1.1.60 договору, мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань відповідача, які щомісяця повинна сплачувати відповідач протягом терміну дії карти. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується в процентному співвідношенні від загальної заборгованості клієнта.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Згідно ст. 617 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення відвідповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до договору, відповідач зобов`язалась: погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, а у разі невиконання зобов`язань за даним договором, на вимогу банку, виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 2.1.1.3.3 договору, відповідач доручила банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених нею операцій, а також вартість послуг, визначену «Тарифами банку» при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно п. 2.1.1.12.7.2 договору, в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом, клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в «Тарифах банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 договору.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, згідно п. 2.1.1.12.6.1 договору, клієнт сплачує банку пеню в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 549 ЦК Українита п. 2.1.1.7.6 договору, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язана сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до п.п. 2.1.1.12.10 договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 20.04.2020 року має заборгованість - 25773,62 грн., яка складається з наступного:

- 14006,38грн. - заборгованість за тілом кредиту в т.ч. 00,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 14006,38 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 00,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;

- 00,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

- 4894,16грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;

- 5169,57 грн. - нарахована пеня;

- 00,00 грн. - нарахована комісія, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг»:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1203,51 грн. - штраф (процентна складова).

Просили суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 25773,62 гривень за кредитним договором № б/н від 24.05.2017 року та судові витрати в сумі 2102,00 гривень (а.с. 1-5).

Ухвалою від 02 червня 2020 року головуючого судді Кошель Л.М., відкрито провадження у справі та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 09 липня 2020 року головуючого судді Кошель Л.М., вирішено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Розпорядженням керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 323 від 26 вересня 2020 року призначено повторний автоматичний розподіл справи, так як у головуючого судді Кошель Л.М. закінчилися повноваження у зв`язку з відставкою.

Справа після повторного автоматичного розподілу розписана головуючому судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхову О.І. та після реєстрації передана судді.

Ухвалою від 19 жовтня 2020 року головуючого судді Орєхова О.І., було прийнято до провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 110-111).

16 листопада 2020 року за вх. № 44146 судом отримано відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву позивача, в якому просила відмовити позивачу в стягненні заборгованості, обґрунтовуючи наступним.

Відповідач заперечує проти позову позивача та просить відмовити в його задоволенні з наступних підстав.

Вважає, що 24.05.2017 року нею було подано ПриватБанку (підписано) анкету-заяву про приєднання до «Умов і правил надання банківських послуг», інших документів, договорів, умов, тощо не підписувала, тому вважає, що на підставі ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» такий договір є недійсним.

Відповідач не отримувала при оформленні кредиту у банку жодних документів, крім кредитної картки. Її примірник кредитного договору виданий не був, його не підписувала, так само не видали ні копії анкети, яку вона підписала, ні Тарифів, чи витягу з Тарифів. При оформленні анкети, яку дійсно підписувала, відповідача не ознайомлювали зі змістом кредитного договору та не ознайомлювали зі змістом Тарифів чи витягу з Тарифів. У день підписання анкети вона самостійно ніяких документів із сайту банку не роздруковувала, на сайті банку із їх змістом не ознайомлювалася.

Відповідач повідомляє, що «Умови та правила надання банківських послуг» АТ КБ "ПриватБанк", згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів нею не підписувались.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку AT КБ "ПриватБанк"). Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинний на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 24 травня 2017 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій анкеті - заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24 травня 2017 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в ПриватБанку ресурс: архів «Умов та правил надання банківських послуг» розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витягом з «Умов та правил надання банківських послуг» в ПриватБанку, що надані банком на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта, (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, інші умови.

При цьому, банком не надано підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15).

Вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої 1 статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (24 травня 2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті - заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24 травня 2017 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Також, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Таким чином, вважає, що кредитний договір, укладений згідно анкети - заяви від 24.05.2017 року є недійсним.

За час користування кредитом згідно недійсного кредитного договору банком нараховувалися та утримувалися відсотки за користування кредитом, договірні штрафні санкції за порушення термінів платежу, що зменшувало розміри суми, які спрямовувалися на погашення тіла кредиту. Таким чином росла її заборгованість за тілом кредиту, яка і стала предметом позову.

Згідно виписки за договором станом на 11.11.2020 року, відповідачем було сплачено за недійсним кредитним договором: пені 7138,27 грн. та відсотків за користування кредитом - 14722,14 грн. Всього разом 21860,41 грн.

Також вважає, що заявлена позивачем пеня в сумі 5169,57 грн. не підлягає задоволенню у зв`язку із тим, що вона є нарахованою відповідно до недійсного кредитного договору.

Крім того, звертає увагу, що докази, додані позивачем до позовної заяви, зокрема розрахунок заборгованості за договором, неможливо вивчити через викладення його четвертим шрифтом. Тому просить суд цей доказ в якості підтвердження суми заборгованості до уваги не брати.

Також хоче звернути увагу суду, що позовна заява за змістом не відповідає вимогам ст. 175 Цивільного кодексу України, зокрема у позовній заяві відсутні відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти позивача (пп. 2 п. 3 ст.175 ЦПК України). Крім того, на порушення п. 7 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви не додано довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

При цьому звертає увагу, що відповідно до п. 11 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

А тому просила залишити позовну заяву без руху, у задоволенні позовних вимог відмовити та судові витрати покласти на позивача.

27 листопада 2020 року за вх. № 46223 судом отримано відповідь на відзив представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Меркулової Валерії Валеріївни, обґрунтовуючи наступним.

ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 24.05.2017 року.

При оформленні кредиту, заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою, яким підтверджується, що позичальник ознайомлена з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку».

Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів.

Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

Відповідачем було підписано заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг».

У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомилась та погодилась з «Умовами та правилами надання банківських послуг», в тому числі з «Умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам», розташованим на сайті банку, «Тарифами банку», які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці про приєднання.

Підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в «Умовах та Правилах надання банківських послуг», «Тарифах банку» - договорі банківського обслуговування в цілому.

Отже, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку, складають договір про надання банківських послуг.

Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, «Умовах та правилах надання банківських послуг» та «Тарифах банку». Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заява, «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», з якими позичальник ознайомлена, про що свідчить підпис в заяві.

На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку, складають договір про надання банківських послуг, відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримала відповідач та мобільний телефон, який вказала відповідач в заяві.

За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування. Таким чином банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль.

Зазначають, що позовна заява банку відповідає вимогам статті 175, 177 ЦПК України, що підтверджується ухвалою суду першої інстанції про відкриття провадження по справі.

Відповідач помиляється щодо дійсних обставин справи, адже банком до позовної заяви було додано копію довіреності представника ОСОБА_2 , якою передбачено право працівника від імені банку подавати, підписувати, пред`являти та підтримувати позови, у тому числі цивільні позови у кримінальних справах, скарги, клопотання, пояснення, заяви й інші процесуальні документи.

Також, зазначають, що посилання відповідача на отримання неякісних копій документів та позовної заяви нічим не обґрунтовані, оскільки останній має право ознайомитись із матеріалами справи в суді.

Зауважують, що ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини. В даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

В анкеті - заяві зазначено: «Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та правилами. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку». Таким чином, підписавши анкету - заяву, відповідач підтвердила, що вона була ознайомлена з умовами кредитування та погодилась з ними, що засвідчила власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту, відповідач прийняла умови договору та погодилась з ними.

Сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Крім того, вищезазначені «Умови і правила надання банківських послуг», а також

«Тарифи банку» є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Відповідач, підписанням анкети - заяви позичальника приєдналась до «Умов та правил надання банківських послуг». Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг.

Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалась грошима, а отже й отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачувала заборгованість за договором.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс, станом на дату укладання договору. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Згідно заяви, відповідач зобов`язалась самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку» на сайті Приватбанку.

Таким чином, твердження відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення відповідача з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» не відповідають дійсним обставинам справи.

На момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зокрема надання кредиту позичальнику.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Кредитний договір укладений із відповідачем складається із заяви позичальника, пам`ятки клієнта, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку». Про згоду відповідача на укладення договору саме в такій формі та ознайомлення відповідача з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» свідчить підпис відповідача в заяві.

Відповідач не надала до суду інших «Умов та правил надання банківських послуг» або ж «Тарифів Банку» з якими її було ознайомлено, не надала доказів на спростування дійсності «Умов та правил надання банківських послуг», а також «Тарифів Банку», які долучені до позовної заяви, а тому неврахування «Умов та правил надання банківських послуг», а також «Тарифів банку», які містяться в матеріалах справи є недоречним.

Умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.

Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через РОS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові.

У разі зміни процентної ставки розрахунок процентів на заборгованість, що виникла до зміни нараховується за діючою процентною ставкою на момент використання цих коштів, якщо частина боргу використана уже після зміни процентної ставки, розрахунок процентів на цю частину заборгованості здійснюється за новою процентною ставкою. Дана умова не діє при нарахуванні процентів на прострочену заборгованість.

Сторони досягли згоди і уклали кредитний договір, в якому передбачили умови сплати пені та штрафу. Сторони за договором передбачили у разі порушення позичальником термінів і платежів по будь-якому з грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів, банком

нараховується штраф за формулою: 500 грн. + 5 % від заборгованості за кредитом. Штраф розраховується на окремому рахунку та підлягає сплаті першочергово, що передбачено п. 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг».

Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту), банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта.

Відповідач має можливість самостійно знайомитися з балансом свого карткового рахунку, шляхом отримання інформації через Інтернет. Неотримання виписки або несвоєчасне отримання не звільняє власника від виконання своїх зобов`язань за договором.

Умови про порядок внесення змін до Тарифів по кредиту були закладені з самого початку, тобто відповідач перед підписанням кредитного договору мала можливість ознайомитися з його умовами (умовами кредитного договору) і в разі незгоди з запропонованими умовами відмовитися від укладення такої угоди, під час підписання договору відповідача влаштовували умови вищевказаного договору про що свідчить її підпис, а тому заперечення відповідача являються необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги.

Враховуючи вищевикладене, просили суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі (а.с. 132-149).

02.12.2020 року за вх. № 46926 та 04.12.2020 року за вх. № 47623 судом отримані від представника ПАТ КБ «Приватбанк» Меркулової В.В. аналогічні відповіді на відзив (а.с 167-184, 199-207).

17 грудня 2020 року за вх. № 50133 судом отримано заперечення на відповідь на відзив відповідача ОСОБА_1 , обґрунтовуючи наступним.

Відповідач не згодна з аргументами позивача, викладеними у відповіді на відзив, заперечує проти позову, та ознайомившись із відповіддю на відзив позивача посилається на наступне.

Позивач у своїй відповіді на відзив на позов пише, що підписанням анкети - заяви про приєднання вона прийняла «Умови та правила надання банківських послуг», що додані позивачем до позовної заяви. Так, дійсно з метою отримання коштів в банку відповідач підписала анкету - заяву про приєднання, але вона була підписана в одному примірнику, який був залишений позивачу, вона не підписувала більше жодного документа, не підписувала ані «Умови та правила надання банківських послуг», а ні Тарифів обслуговування кредитних карт.

Повідомляє, що при підписанні анкети - заяви про приєднання, її не ознайомлювали із змістом «Умов та правил надання банківських послуг» та Тарифами обслуговування кредитних карт. Ці документи є значними за розміром та ознайомлення з ними могло зайняти тривалий час, вона б обов`язково запам`ятала цей факт. Оскільки відповідач не мала у себе примірника анкети - заяви, яку підписала, вона не знала де навіть шукати потрібно Тарифи обслуговування кредитних карт або «Умови та правила надання банківських послуг».

Оскільки зараз ці документи - Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Умови та правила надання банківських послуг» надаються у якості доказів укладання кредитного договору, вона вважає, що додані до позовної заяви - Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Умови та правила надання банківських послуг» не можуть підтверджувати факт укладання кредитного договору, оскільки щодо укладання кредитного договору із фізичної особою (споживачем) діють певні умови. Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Умови та правила надання банківських послуг», додані позивачем до позовної заяви не відповідають цим умовам, тому не можуть бути доказами укладання кредитного договору.

На момент підписання відповідачем анкети - заяви про приєднання, відносини щодо кредитування фізичних осіб регулювалися Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до зазначеного Закону, споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (визначення термінів п. 23.).

Хоча в анкеті - заяві про приєднання і не зазначено, що кошти видаються в якості споживчого кредиту, не можна вважати кошти наданими їй для ведення підприємницької діяльності, оскільки ніколи не мала статусу підприємця, не здійснювала підприємницьку діяльність. Кошти витрачалися виключно на задоволення своїх особистих потреб, це видно із виписки за договором, долученої позивачем до позовної заяви.

Разом із цим позивач зазначає, що кошти надавалися відповідачу у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту. Це твердження не може відповідати дійсності, оскільки кредитний договір є реальним договором. А тому факт встановлення кредитного ліміту не породжує обов`язку повернення кредиту, лише сам факт здійснення платіжних операцій в межах цього кредитного ліміту (фактичне списання, видачу коштів) можна вважати виконанням кредитного договору.

Таким чином, відносини, що виникли у них із позивачем, мають ознаки споживчого кредиту, а тому мають здійснюватися відповідно до приписів Закону України «Про захист прав споживачів». Тобто позивач в якості доказів надання їй кредиту має надати договір про надання споживчого кредиту, укладений у письмовій формі, тобто за її підписом, оскільки відповідно до ст. 11 зазначеного Закону України «Про захист прав споживачів» п. 4 договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Крім того ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено вимоги до змісту та основних умов кредитного договору.

Відповідно до наведених норм законодавства, укладеним можна вважати кредитний договір, підписаний сторонами. Звертає увагу, що позивачем не надано належних доказів, що підписуючи анкету - заяву відповідач прийняла умови кредитного договору, викладеного саме у тих Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Умовах та правилах надання банківських послуг», що були подані позивачем до суду.

Відповідач категорично заперечує, що прийняла в якості умов кредитного договору додані позивачем до позову Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Умови та правила надання банківських послуг», оскільки вона з ними не ознайомлювалася ні при підписанні анкети - заяви, ні пізніше, і відповідно не підписувала. Крім того, зазначені документи роздруковані для подачі в суд ймовірно із сайту позивача, що знаходиться у його повному розпорядженні та вона не знає коли і яка інформація там знаходилася. Невідомо чи були на момент підписання анкети - заяви на сайті позивача Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Умови та правила надання банківських послуг», а сам позивач не надав доказів, що ознайомилася/мала можливість ознайомитися із Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Умовами та правила надання банківських послуг», саме в тому вигляді в якому вони надані суду.

Посилання позивача на наявність наказу про затвердження «Умов і правил надання банківських послуг», виписок по рахунку, довідок щодо виданих кредитних карток не підтверджує факту перебування на сайті позивача у момент підписання нею анкети - заяви, наданих ним разом із позовом Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Умови та правила надання банківських послуг».

На підставі вищевикладеного вважає, що надані позивачем разом із позовом Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Умови та правила надання банківських послуг» не можуть бути доказами укладання між ними кредитного договору. Прийняття наданих позивачем в якості доказів укладання кредитного договору Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Умови та правила надання банківських послуг» можна вважати таким, що ґрунтується на припущеннях, що заборонено законодавством.

Анкета-заява підписана відповідачем не містить основних умов договору про надання кредиту, тому окремо лише її неможливо вважати укладеним кредитним договором.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з нею, АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Відповідач дійсно отримувала у позивача кошти, шляхом здійснення платіжних операції з наданої ним кредитної карти в межах встановленого ним ліміту. Вважає, що за викладених обставин дійсно мала повернути отримані у позивача кошти, що і зробила. Але позивач зарахував сплачені кошти в погашення безпідставно нарахованих штрафних санкцій - пені та штрафів, замість спрямувати їх на погашення основної заборгованості. Таким чином позивач самовільно та необґрунтовано нарахував прострочку за основним зобов`язанням та штрафні санкції за прострочення платежу.

Оскільки штрафні санкції позивачем були нараховані безпідставно, то кошти сплачені та зараховані позивачем на погашення пені та штрафів мали бути зараховані на погашення основного боргу. За даними наданими позивачем (виписка за рахунком), за період користування кредитною карткою відповідачем було сплачено, а позивачем отримано та зараховано на власний рахунок кошти - пені 7138,27 грн.; відсотків за користування кредитом - 14722,14 грн. Всього разом 21860,41 грн., що перевищує розмір заборгованості за основним зобов`язанням по кредиту, заявленим позивачем - 14006,38 грн.

Тому вважає, що у позові про стягнення з неї коштів за кредитним договором має бути відмовлено.

13.01.2021 року за вх. № 828 судом отримані від представника ПАТ КБ «Приватбанк» Меркулової В.В. пояснення, аналогічні відповіді на відзив, в яких просили задовольнити позовні вимоги ПриватБанку в повному обсязі.

27.01.2021 року за вх. № 3365 та 27.01.2021 року за вх. № 3559 судом отримані від відповідача ОСОБА_1 пояснення, аналогічні відзиву на позовну заяву.

В судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Меркулова Валерія Валеріївна, яка діє на підставі довіреності № 2982-К-Н-О від 30.07.2020 не з`явилась, надавши разом із позовною заявою клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача та проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 76).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, у поясненнях, зареєстровані судом 27.01.2021 року просила розгляд справи проводити у її відсутність, за наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 24.05.2017 року та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 14).

Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 14500,00 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Пунктом 1.1.3.2.4 договору передбачена можливість зміни «Тарифів банку» та інших невід`ємних частин договору. При цьому у сторін договору виникають обов`язки: у кредитора - інформування позичальника щодо внесених змін, шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 договору; у позичальника - отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.3 договору).

На підставі п. 1.1.5.2 договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків, не звільняє клієнта від виконання його зобов`язань за даним договором.

Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 договору, зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких є офіційний сайт банку, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування.

У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів банку», клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п. 2.1.1.5.4. договору.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, наддав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язалась повернути витрачену частину кредитного ліміту, відповідно до п. 2.1.1.12.3 договору.

Таким чином, відповідач зобов`язалась здійснювати погашення кредиту та процентів, внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Згідно до п. 1.1.1.60 договору, мінімальний обов`язковий платіж - розмір боргових зобов`язань відповідача, які щомісяця повинна сплачувати відповідач протягом терміну дії карти. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується в процентному співвідношенні від загальної заборгованості клієнта.

Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язалась: погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, а у разі невиконання зобов`язань за даним договором, на вимогу банку, виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Однак, відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

Відповідно до п. 2.1.1.3.3 договору, відповідач доручила банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених нею операцій, а також вартість послуг, визначену «Тарифами банку» при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу.

Згідно п. 2.1.1.12.7.2 договору, в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом, клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в «Тарифах банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 договору.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, згідно п. 2.1.1.12.6.1 договору, клієнт сплачує банку пеню в розмірі зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 договору, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язана сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до п.п. 2.1.1.12.10 договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором.

В редакції «Умов та правил надання банківських послуг», що почала діяти з 01.03.2019 року згідно до п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, підписання заяви № б/н від 24.05.2017 року свідчить про те, що ОСОБА_1 всі умови даного договору цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї.

Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами.

Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладені договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором.

Позичальник зобов`язана, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані їй позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 порушила умови договору та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості утворилася заборгованість перед банком, де станом на 20.04.2020 року, остання має заборгованість у розмірі - 25773,62 грн., яка складається з наступного: 14006,38 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 00,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 00,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 4894,16 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625; 5169,57 грн. - нарахована пеня; 00,00 грн. - нарахована комісія, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг»: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1203,51 грн., штраф (процентна складова), що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості (а.с. 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг № б/н від 24.05.2017 року, а тому зазначені умови були прочитані, підписані обома сторонами.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Отже, позивач звертаючись до суду з відповідним позовом просив стягнути з відповідача заборгованість саме у сумі 25773,62 гривень, яка утворилася з зв`язку з порушенням зобов`язань з боку відповідача та складається з тіла кредиту, нарахованих відсотків на прострочений кредит згідно ст. 625, нарахованої пені та штрафів, згідно наявного розрахунку заборгованості.

З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості убачається, що заборгованість по штрафам складає 1703,51 гривень.

Встановлено, що під штрафами позивач зазначає 500 гривень - штраф (фіксована частина) та 1207,51 гривень - штраф (процентна складова), де загалом сума складає - 1703,51 гривень.

Як вбачається з «Умов та правил надання банківських послуг» і вказано вище в рішенні, штраф, як і пеня, нараховується при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, тобто, за одні і ті ж самі порушення. А відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що одночасне застосування пені та двох видів штрафів за одне й те саме порушення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання банком положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15.

А тому вимоги позивача про стягнення штрафу, суд вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача суми 4894,16 грн., як відсотки нараховані на прострочений кредит згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, то слід зазначити, що «Умовами і правилами надання банківських послуг» у ПриватБанку, які були погоджені відповідачем в 2017 році, не було передбачено нарахування відсотків, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язання від суми неповернутого в строк кредиту.

Так, позивач в позовній заяві посилається на те, що з 01.03.2019 року почав діяти п. 2.1.1.2.12 «Умов та правил надання банківських послуг», тобто сторони дійшли згоди, що в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0 % - для картки «Універсальна голд».

Із розрахунку, наданого позивачем вбачається, що відсотки за ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховувались виходячи із процентної ставки 84,0% річних, однак у розрахунку не зазначено з якого розміру прострочення платежу нараховані річні 3%, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за який період прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відсутні докази погодження відповідачем змін до «Умов і правил надання банківських послуг» у ПриватБанку, а згідно редакції «Умов та правил» від 24.05.2017 року, які, як зазначає, погодила відповідач, та які приєднані до матеріалів справи, не вбачаються умови про нарахування процентів в розмірі від простроченої суми заборгованості 84,0% - для картки «Універсальна». При цьому не надано доказів про ознайомлення відповідача з такими змінами та підписання даних змін. Всі додаткові умови, чи зміни до договору мають бути погоджені обома сторонами договору.

Тому, суд вважає, що позивач не надав суду жодного доказу у підтвердження підстав нарахування відсотків за ст. 625 ЦК України, в розмірі 84,0 %, а наданих до матеріалів справи доказів недостатньо для того, щоб суд мав можливість вирахувати розмір вказаних відсотків.

Також, лише після спливу визначеного договором строку кредитування позивач має право забезпечити свої права і інтереси на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Тому, суд відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення відсотків, що нараховані у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України на підставі п. 2.1.1.2.12 в редакції від 01.03.2019 року в розмірі 4894,16 гривень.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідач ОСОБА_1 з умовами договору була ознайомлена, підписала заяву і отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак умови договору порушила. Тому, суд вважає, що згідно ст. 611 ЦК України підлягають до часткового задоволення вимоги позивача про стягнення коштів, оскільки відповідачем були порушені умови зобов`язання, обумовлені договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. У ч.ч. 1,3 статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованою про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та «Умов та правил надання банківських послуг», оскільки «Умови та правила надання банківських послуг» це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору між сторонами дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» - про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа за № 342/180/17 провадження за № 14-131цс19 зазначено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати пені, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

До того ж, наявні в матеріалах справи «Умови та правила надання банківських послуг», які передбачали сплату процентів, пені, не мають підпису відповідача, а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву погодилася на приєднання до цих «Умов та правил надання банківських послуг» ПриватБанку, ознайомившись з ними.

Крім того, звертаючись до суду з відзивом на позов та з поясненнями відповідач ОСОБА_1 на зазначеному наполягала та зазначала, що вона не була обізнана з «Умови та правила надання банківських послуг», які передбачали сплату процентів, пені та відповідно вона їх не підписувала. Також, банком не надано підтвердження того, що саме ці Умови та Правила були додатком до підписаної нею анкети - заяви.

Тому, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розуміла саме ці умови та погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати пені, саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 23 грудня 2020 року, справа за № 191/2648/17 провадження за № 61-5662ск19.

Верховний Суд у вищевказаній постанові зазначив, що вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та комісії за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафів є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи «Умови та правила надання банківських послуг», які передбачали сплату процентів, пені, комісій не мають підпису відповідача, а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву погодилася на приєднання до цих «Умов та правил надання банківських послуг» ПриватБанку, ознайомившись з ними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розуміла саме ці умови та погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання в кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати пені, саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати «Умови та правила надання банківських послуг» ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року по справі № 755/10947/17, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Даючи оцінку наданим доказам, суд прийшов до висновку, що на користь позивача належить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 24.05.2017 року в сумі 14006 грн. 38 коп. (заборгованість за тілом кредиту).

До того ж, сама відповідач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з відзивом на позов позивача не спростовувала, а навпаки підтверджувала, що підписувала анкету - заяву та отримувала грошові кошти від позивача, в подальшому виконувала умови договору та сплачувала кошти за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Отже, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2102,00 гривень, понесення яких документально підтверджено (а.с. 108).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 16, 203, 526, 530, 599, 610, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 19, 76, 77, 81, 82, 131, 141, 211, 247, 263, 265, 273 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ЄДРПОУ - 14360570, рахунок № НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО № 305299) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , паспорт, серії НОМЕР_4 ) про стягнення заборгованості,- задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , паспорт, серії НОМЕР_4 ) на користь позивача акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ЄДРПОУ - 14360570, рахунок № НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО № 305299) заборгованість за договором б/н від 24.05.2017 року у сумі 14006,38 гривень та судовий збір у сумі 2102,00 гривень, а загалом 16108,38 гривень (шістнадцять тисяч сто вісім гривень тридцять вісім гривень).

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 28 січня 2021 року.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов