Ухвала

03 червня 2021 року

м. Київ

справа № 201/9052/13-ц

провадження № 61-9139ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лихопьока Дениса Павловича на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі Олександра Володимировича, заінтересована особа - товариство

з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія Фінвест Груп»,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі О. В., та просила: скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі О. В.

від 19 листопада 2020 року АСВП № 63669471.

Скарга обґрунтовувалась тим, що приватний виконавець не мав підстав приймати виконавчий документ до виконання, оскільки він не відповідав вимогам пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, у виконавчому листі, виданому

08 липня 2014 року на виконання рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 21 січня 2014 року, резолютивна частина рішення викладена неправильно. Також скаржник вказувала на те, що до матеріалів справи долучена ухвала суду про заміну сторони виконавчого провадження, яка не засвідчена належним чином судом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року, скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі О. В., заінтересована особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія Фінвест Груп», залишено без задоволення.

26 травня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат

Лихопьок Д. П. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року (надійшла до суду 01 червня 2021 року), в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення скарги.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених

у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює саме обов`язок, а не право виконавця, відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Частина четверта статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» закріплює підстави для повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання, а саме: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; боржника визнано банкрутом; Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; юридичну особу - боржника припинено; виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2014 року позов

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором

№ ML-302/195/2008 від 04 липня 2008 року у загальному розмірі - 2 937 889,60 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту - 579 812,45 грн, заборгованість по сплаті пені - 2 358 077,20 грн, відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за договором у зв`язку з пропуском позовної давності за цією вимогою. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2014 року по справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості змінено в частині визначення розміру пені за кредитним договором.

Зменшено стягнуту солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-302/195/2008 від 04 липня 2008 року по сплаті пені

з 2 358 077,20 грн до 579 812,45 грн.

У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2020 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фінвест Груп» (далі - ТОВ «ФК «Фінвест Груп») про заміну стягувача у виконавчих листах, виданих по цивільній справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Замінено первісного позивача (стягувача) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 січня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня

2014 року у цивільній справі № 201/9052/13-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, на правонаступника ТОВ «ФК «Фінвест Груп».

18 листопада 2020 року ТОВ «ФК «Фінвест Груп» на адресу приватного виконавця подало заяву про відкриття виконавчого провадження разом із виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2014 року по справі 201/9052/13-ц. Відповідно до виконавчого листа сума заборгованості, що підлягала стягненню, складала 1 159 624,90 грн.

До заяви про відкриття виконавчого провадження ТОВ «ФК «Фінвест Груп» надало ухвалу про заміну сторони у виконавчому провадженні

від 23 жовтня 2020 року.

19 листопада 2020 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження АСВП № 63669471, щодо стягнення суми заборгованості

у розмірі 1 276 087,39 грн з урахуванням основної винагороди та витрат виконавчого провадження (1 159 624,90 грн сума заборгованості; 115 962,49 грн основна винагорода; 500,00 грн витрати виконавчого провадження).

Заявник, звертаючись до суду, вказувала, що державний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження 19 листопада 2020 року, оскільки сума вказана у резолютивній частині виконавчого документа не відповідає дійсності та ТОВ «ФК «Фінвест Груп» не надав належним чином завірену копію ухвали про заміну сторони.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно того, що на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з заявами про виправлення помилок або визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, ні стягувач, а ні боржник не зверталися.

Також, суди першої та апеляційної інстанції вірно встановили, що

у матеріалах скарги відсутні докази про порушення з боку приватного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції вірно вказав, що відповідно до частини першої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів звертає увагу заявника, що суд, який видав виконавчий документ, може виправити помилку у виконавчому документі за заявою стягувача або боржника. Законом не зобов`язано приватного або державного виконавця звертатися до суду з заявою про виправлення описки у виконавчому документі.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій, при цьому детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню. Пункти 4 та 5 розділу III цієї Інструкції регламентують дії виконавця, які передують відкриттю виконавчого провадження.

Суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що у приватного виконавця були відсутні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання, тому приватний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої та апеляційної інстанції, не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції законодавства України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики,

а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року

є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

представника ОСОБА_1 - адвоката Лихопьока Дениса Павловича на ухвалу Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 25 лютого 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі Олександра Володимировича, заінтересована особа - товариство

з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія Фінвест Груп», відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник