Провадження №22-ц/812/1117/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 червня 2021 року м. Миколаїв

справа № 484/1130/21

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченко до ОСОБА_1 , треті особи: Державний реєстратор Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області Калашнік Олеся Юріївна, Товариство з обмеженою відповідальністю виробнича компанія «Агро-Нова», про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права оренди на земельні ділянки та поновлення записів про державну реєстрацію речових прав, за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченко на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, постановлену 15 квітня 2021 року під головуванням судді Шикері І.А., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року Приватне сільськогосподарське підприємство ім. Т.Г. Шевченко ( далі ПСП ім. Т.Г. Шевченко) звернулось з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права оренди на земельні ділянки та поновлення записів про державну реєстрацію речових прав.

Позивач зазначав, що 20 лютого 2009 року між ПСП ім. Т.Г. Шевченко та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельних ділянок кадастровий номер :07:000:0433, площею 2,45 га, та кадастровий номер :01:000:0336, площею 0,39 га. Додатковими угодами від 18 вересня 2012 року та від 12 квітня 2017 року було внесено зміни до цього договору, зокрема строк договору був подовжений до 30 листопада 2026 року.

Як вказав позивач, 25 березня 2019 року директором ПСП ім. Т.Г. Шевченко - Шелестом О.В. - з перевищенням наданих йому повноважень було укладено угоду про розірвання вищевказаного договору оренди, яка не відповідала волевиявленню підприємства, а 11 квітня 2019 року ОСОБА_1 уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю виробнича компанія «Агро-Нова» (далі ТОВ ВК «Агро-Нова») договір оренди вищевказаних земельних ділянок № 22/270417.

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 липня 2020 року у справі № 484/5464/19 задоволено позов ПСП ім. Т.Г. Шевченко: визнано договір від 25 березня 2019 року про розірвання договору оренди землі №б/н від 20 лютого 2009 року, укладений між ОСОБА_1 та ПСП ім. Т.Г. Шевченка, недійсним. Визнано договір оренди землі №22/270417 від 11 квітня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ ВК «Агро-Нова», недійсним та скасовано державну реєстрацію речових прав, проведених на підставі цих договорів.

Після набрання рішенням законної сили позивач звернувся до Державного реєстратора для його виконання, але дізнався, що між ОСОБА_1 та ТОВ ВК «Агро-Нова» за їх домовленістю вже був розірваний договір оренди від 11 квітня 2019 року і укладено новий договір оренди вищевказаних земельних ділянок від 29 липня 2020 року № 122/300720 строком на 10 років та державним реєстратором Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області Калашнік О.Ю. проведена реєстрація іншого речового права на підставі цього договору.

Посилаючись на викладене, з метою поновлення своїх прав орендаря спірних земельних ділянок, ПСП ім. Т.Г. ОСОБА_2 просило визнати недійсним укладений ОСОБА_1 та ТОВ ВК «Агро-Нова» договір оренди земельних ділянок від 29 липня 2020 року, скасувати державну реєстрацію іншого речового права, проведену на підставі цього договору, визнати за ними (ПСП ім. Т.Г. Шевченко) право оренди на вищевказані земельні ділянки, поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію інших речових прав на підставі договору оренди землі від 20 лютого 2009 року.

14 квітня 2021 року ПСП ім. Т.Г Шевченко подало заяву про забезпечення даного позову шляхом заборони ОСОБА_1 або будь-яким іншим фізичним чи юридичним особам здійснювати будь-які дії, щодо передачі в оренду земельних ділянок: площею 2,45 га кадастровий номер :07:000:0433, площею 0,39 га кадастровий номер :01:000:0336, що розташовані на території Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, на час розгляду справи і до моменту звернення позивача до реєстратора із рішенням суду, що набрало законної сили про поновлення порушених прав позивача, а також заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на вказані земельні ділянки на час розгляду справи і до моменту звернення позивача до реєстратора із рішенням суду.

Заява мотивована тим, що невжиття зазначених вище заходів забезпечення позову, у разі якщо, до закінчення розгляду даної справи, право оренди на спірні земельні ділянки будуть зареєстровані за іншими орендарями, позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. При цьому, на думку заявника, попередні дії відповідачки дають їм усі підстави вважати, що ОСОБА_1 та ТОВ ВК «Агро-Нова» можуть повторно достроково розірвати договір оренди та укласти новий договір, що призведе до судової тяганини і взагалі неможливості поновити порушені права позивача.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 квітня 2021 року в задоволенні заяви ПСП ім. Т.Г. Шевченко про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПСП ім. Т.Г. Шевченко посилаючись на порушення норм процесуального права, просило скасувати ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 квітня 2021 року та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

Апелянт вказує, що обраний ним вид забезпечення позову не призведе до порушення принципу співмірності забезпечення позову щодо предмету спору, оскільки ці заходи спрямовані виключно на збереження вже існуючих обставин спірних правовідносин та не накладають обтяжливих обов`язків на відповідача та третіх осіб, забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження прав відповідача, оскільки стосується лише обмеженням ОСОБА_1 у вчиненні певних дій.

Відповідач і треті особи не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного на думку позивача права та не є співмірним із заявленими вимогами, а також, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений шляхом заборони вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Суд першої інстанції, повністю відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, не звернув належної уваги на вимоги ст. 149 ЦПК України та той факт, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав і інтересів ПСП ім. Т.Г. Шевченко, за захистом яких воно звернулося до суду, у разі задоволення позову.

Так, предметом позову у даній справі є визнання недійсним договору оренди № 122/300720 від 29 липня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ ВК «Агро-Нова», скасування записів про державну реєстрацію права оренди ТОВ ВК «Агро-Нова», визнання права ПСП ім. Т.Г. Шевченко на оренду земельних ділянок і поновлення записів про державну реєстрацію такого права позивача у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Колегія суддів вважає, що заходи забезпечення позову, про застосування яких просить заявник, є співмірними із заявленими позовними вимогами. У позивачки як у власника земельних ділянок є можливість вільно розпорядитися своїми правами орендодавця спірних земельних ділянок під час судового розгляду справи, якщо не вжити заходи забезпечення позову, що може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав і інтересів ПСП ім. Т.Г. Шевченко у разі задоволення позову.

Немає підстав вважати, що застосування таких заходів призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_1 , зважаючи на те, що спірні земельні ділянки залишаються в її власності, а можливість розпоряджатися цим майном обмежується лише на певний час. Не обмежує така заборона і прав орендаря та орендодавця за договором оренди спірних земельних ділянок, укладеним ОСОБА_1 та ТОВ ВК «Агро-Нова» 29 липня 2020 року.

Таким чином, колегія судів вважає за необхідне застосувати заходи забезпечення позову, про які просить заявник: заборонити ОСОБА_1 на час судового розгляду справи здійснювати дії щодо передачі в оренду земельних ділянок: кадастровий номер :07:000:0433, площею 2,45 га; кадастровий номер :01:000:0336, площею 0,39 га, що розташовані на території Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, а також заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно на час судового розгляду справи проводити реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо передачі в оренду вказаних земельних ділянок.

Застосовуючи такі заходи забезпечення позову, колегія суддів враховує, що законодавством збалансовані права як особи, яка ініціює питання про забезпечення позову, так і особи, щодо якої такі заходи застосовані (ст.ст. 154, 159 ЦПК України).

Разом із тим, колегія суддів вважає недоцільним встановлювати заборону на вчинення вищевказаних дій невизначеному колу осіб та до моменту звернення позивача до реєстратора із рішенням суду, про що вказує ПСП ім. Т.Г. Шевченко у свїй заяві.

За такого, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченко задовольнити частково.

Ухвалу Первомайського району Миколаївської області від 15 квітня 2021 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченко про забезпечення позову - задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_1 на час судового розгляду справи здійснювати дії щодо передачі в оренду земельних ділянок: кадастровий номер :07:000:0433, площею 2,45 га; кадастровий номер :01:000:0336, площею 0,39 га, що розташовані на території Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно на час судового розгляду справи проводити реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо передачі в оренду земельних ділянок: кадастровий номер :07:000:0433, площею 2,45 га; кадастровий номер :01:000:0336, площею 0,39 га, що розташовані на території Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 07 червня 2021 року