30.03.2021 Єдиний унікальний номер 205/2758/20
Номер провадження 2/205/250/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу №205/2758/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом -

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Позивач ОСОБА_1 , онук ОСОБА_2 , є єдиним спадкоємцем майна за заповітом, що залишила ОСОБА_2 , звернувся у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Осіб, які б мали право на обов`язкову частку майна ОСОБА_2 нотаріусом не встановлено.

23 березня 2013 року державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Грищенко А.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 , а саме на 1/6 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року у справі №205/4686/19 (провадження №2/205/2058/19) визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення суду набрало законної сили 07 листопада 2019 року. Право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На момент смерті ОСОБА_2 , окрім 1/6 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на яку нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину, та 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на яке визнано право власності за рішенням суду, також належали 2/6 частини домоволодіння за вказаною вище адресою, в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно із свідоцтвом про смерть.

Батьки ОСОБА_4 - ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ) після смерті сина спадщину не прийняли, оскільки не вступали фактично в управління майном, до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини не звертались.

На момент смерті ОСОБА_4 в шлюбі не перебував, розірвав шлюб з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав на момент смерті та після смерті батька в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, право власності на спадкове майно 2/6 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстрував за життя.

Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 все належне йому майно успадкувала його мати - ОСОБА_2 , на підставі ст. 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, момент смерті спадкодавця), оскільки вступила фактично в управління майном (проживала на момент смерті та після смерті сина в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , згідно даних домової книги та довідки про склад сім`ї №2122 від 13.02.2019 року), проте до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не зверталась.

Дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_7 та його син - ОСОБА_1 , спадщину не прийняли, оскільки не вступали фактично в управління майном, до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини не звертались. На момент смерті з ОСОБА_3 не проживали.

Таким чином, на момент смерті ОСОБА_2 їй належало також 2/6 частини домоволодіння за вказаною вище адресою, в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 звертався до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, на 2/6 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, постановою Другої Дніпровської державної нотаріальної контори від 29 серпня 2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , зокрема, на 2/6 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного просить визнати за позивачем право власності на 2/6 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі.

19 травня 2020 року від представника відповідача ОСОБА_8 до суду надійшов відзив на позов, в якому заперечувала проти вимог позивача, зазначивши, що спірні 2/6 частини домоволодіння не ввійшли до складу спадщини ОСОБА_2 , оскільки за час життя вона їх не зареєструвала, а отже і не могла заповісти.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_9 позов підтримав, просив задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача Дніпровської міської ради Недосвітна С.В. проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с.27).

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. 15 січня 2004 року, зареєстрований в реєстрі за № 236. Відповідно до заповіту ОСОБА_2 заповіла все своє майно позивачу ОСОБА_1 (а.с.93).

25 жовтня 2006 року ОСОБА_1 подав до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_2 (а.с.89 - зворот). За вказаною заявою була заведена спадкова справа №1399/2006.

23 березня 2013 року державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Грищенку А.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 , 1936 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/6 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.107 - зворот).

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на 1/6 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 23 березня 2013 року Другою Дніпровською державною нотаріальною конторою, № у реєстрі 2-147 (а.с.108).

Постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 серпня 2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/6 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують права власності, а також у зв`язку з відсутністю підстав для залучення його як спадкоємця після смерті ОСОБА_10 (а.с.117).

Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року у справі №205/4686/19 (провадження №2/205/2058/19) визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення суду набрало законної сили 07 листопада 2019 року (а.с.15-16). Право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 08 січня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 34992388 (а.с.17).

На запит державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 06 липня 2017 року було надано відомості з інвентаризаційної справи домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з відповіддю станом на 31 грудня 2012 року власником 2/6 частин домоволодіння є ОСОБА_4 (на підставі договору про право забудови та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 04.02.1955 року, за реєстром №3-796, зареєстрованого в КП «МБТІ» ДОР), 1/2 частин домоволодіння належить ОСОБА_11 , 1/6 частин домоволодіння - ОСОБА_2 . Прізвище « ОСОБА_12 » змінено на « ОСОБА_13 » на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу від 30 листопада 1970 року, серія НОМЕР_1 (а.с. 110).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.28) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зі спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_4 з заявами про прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_3 , який відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 є його сином (а.с.126, 130), батько ОСОБА_5 (а.с.127), який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.29), мати - ОСОБА_6 (а.с.128), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.30).

Згідно з листом Другої дніпровської державної нотаріальної контори № 1190/02.14 від 21 травня 2020 року після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщину прийняв ОСОБА_3 , але не оформив своїх спадкових прав (а.с.88).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.32) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті Другою дніпровською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 1148/1995.

05 грудня 1995 року ОСОБА_2 звернулася до Другої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті сина (а.с.124).

Однак, оскільки після смерті ОСОБА_4 з заявами звернулися три спадкоємця, ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , який спадкове майно після смерті ОСОБА_10 прийняв, але не оформив своїх спадкових справ. Вказане свідоцтво видано на 1/3 частину спадкового майна, яке складається з Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_2 , тобто на 1/6 частину будинку (а.с.103 - зворот).

Зі спадкової справи вбачається, що, хоча ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також звернулися з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , проте з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталися, такі свідоцтва на їх ім`я державним нотаріусом не посвідчувалися. До того ж спадкова справа не містить доказів родинних відносин між спадкодавцем ОСОБА_4 та особами, які подали заяви про прийняття спадщини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_3 був єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК Української РСР, норми якого діяли на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Як вбачається зі спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , дружина спадкодавця ОСОБА_7 та його син - ОСОБА_1 , спадщину не прийняли, оскільки не вступали фактично в управління майном, до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини не звертались.

Відповідно до довідки № 2122 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13 лютого 2019 року (а.с. 20) ОСОБА_7 та ОСОБА_1 з ОСОБА_3 не проживали.

Оскільки з заявою про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_3 звернулася лише ОСОБА_2 , а також фактично вступила в управління та володіння майном, що підтверджується довідкою № 2122 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13 лютого 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20) та домовою книгою (а.с.21-25), вона була єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 .

У відповідності до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При цьому, через те, що спадкові права спадкодавця не були оформлені, державний нотаріус Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори правомірно прийняла рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії, і тому позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на 2/6 частини спірного домоволодіння.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, усі надані позивачем письмові докази, свідчать про те, що спадкодавець ОСОБА_2 на законних підставах набула право власності на 2/6 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , успадкувавши це майно після смерті сина ОСОБА_3 , але за життя у спосіб встановлений законом не оформила своїх спадкових прав, однак. це не припинило її право власності.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, в силу вимог ст.ст.1216, 1223 ЦК України, до позивача ОСОБА_1 перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати. Оскільки у позові ОСОБА_1 у позові просить сплачений судовий збір залишити за ним, суд вважає за можливе судові витрати, понесенні позивачем при поданні позову, віднести за його рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1220, 1223 ЦК України, ст.ст. 529, 548, 549 ЦК Української РСР, ст.ст. 12, 76-81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом-задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_5 право власності на 2/6 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 квітня 2021 року.

Суддя Н.Г.Остапенко