Дата документу 26.01.2021 Справа № 333/3467/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/3467/19 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М.М.
Провадження № 22-ц/807/429/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» січня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Зінченка Юрія Олексійовича про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Зінченка Ю.О. про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08 серпня 2008 року між Акціонерним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ним був укладений договір про надання кредитних послуг № 101/08, відповідно до якого АТ «Укрсоцбанк» зобов`язався надати грошові кошти в сумі 100 000 доларів США. Надання кредитних коштів здійснювалося шляхом укладення додаткових угод.

08 серпня 2008 року була укладена додаткова угода № 1, відповідно до якої він отримав кредит у розмірі 31 234 дол. США з кінцевим строком погашення до 28.12.2016 року, 12.08.2008 року була укладена додаткова угода № 2, за якою він отримав кредит у розмірі 68 766 дол. США з кінцевим терміном погашення до 07.08.2018 року.

04.09.2008 року було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору, яким збільшено кредитний ліміт до 160 000 дол. США та додаткову угоду №3, відповідно до якої він отримав грошові кошти у розмірі 40 000 дол. США з кінцевим терміном повернення до 07.08.2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором, 08.08.2008 року між ним та акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», був укладений іпотечний договір №101/08і щодо нерухомого майна бутербродної, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченком О.М.

10.06.2019 року представником АТ «Укрсоцбанк» його було повідомлено, що банком звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності за банком.

Вважав, що державна реєстрацію проведена всупереч положенням Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року за № 1127, а саме без наявності необхідних документів: належного документу, що підтверджує перехід права власності на предмет іпотеки, технічного паспорту, документу про завершення тридцяти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги.

Позасудова передача предмету іпотеки у власність іпотекодержателя здійснюється лише у добровільному порядку та за згодою сторін на підставі складання окремого договору. Також, державному реєстратору не була надана оцінка предмету іпотеки на момент переходу права власності та позивач не отримував від АТ «Укрсоцбанк» повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі зазначеного просив визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділом), індексний номер: 47084803, щодо права власності АТ «Укрсоцбанк» на нерухоме майно, а саме бутербродну літ П, загальною площею 140 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , яке було прийнято 28 травня 2019 року державним реєстратором виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченко Ю.О.; скасувати вчинений 23 травня 2019 року державним реєстратором виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченком Ю.О. запис під номером № 31752896 про право власності на АТ «Укрсоцбанк».

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47084803, щодо права власності АТ «Укрсоцбанк» на нерухоме майно: на бутербродну літ. П., загальною площею 140 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , прийняте 28 травня 2019 року державним реєстратором виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченко Ю.О.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «Альфа - Банк» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, є одним з визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки, АТ «Укрсоцбанк» було направлено на адресу іпотекодавця письмове повідомлення, проте іпотекодавець ухиляється від його отримання, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В судове засідання 26 січня 2021 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи відповідач АТ «Альфа-Банк» та його представник Ременюк Т.О. не з`явились.

Від представника відповідача Ременюк Т.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що представник АТ «Альфа-Банк» прийматиме участь у судовому засіданні у Заводському районному суді м. Запоріжжя, та долучив до своєї заяви копію судової повістки, яка направлена відповідачу АТ «Альфа-Банк» 15 січня 2021 року (т.3, а.с.20-21).

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, судову повістку в судове засідання апеляційного суду, призначене на 26 січня 2021 року, відповідач АТ «Альфа-Банк» отримав 24 грудня 2020 року (т.3, а.с.12).

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у судове засідання відповідача та представника останнього -ОСОБА_2 та ухвалив розглядати справу апеляційним судом у судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника позивача ОСОБА_3 .

При цьому апеляційним судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01 жовтня 2020 року, ухваленій у справі №361/8331/18, в який касаційний суд зазначив про таке.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Виходячи з доводів касаційної скарги, причиною неявки до суду апеляційної інстанції представника відповідача є надання переваги участі у розгляді іншої справи.

Отже, оскільки поважність причин неявки представника відповідача судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), розгляд апеляційним судом справи у відсутності відповідача та його представника не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до положень ст. ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Отже, за змістом ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 33 та ст. 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час укладення договору іпотеки) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» положення ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Приписами статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення) (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Судом першої інстанції встановлено, що 08 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір № 101/08і (далі-договір іпотеки), відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг №101/08 від 08 серпня 2008 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , та Додатковими угодами до нього, що укладені та будуть укладені між іпотекодержателем та іпотекодавцем, які є невід`ємними частинами договору, яким обумовлене основне зобов`язання, надалі за текстом «Додаткові угоди».

Предметом іпотеки за договором іпотеки є наступне нерухоме майно: бутербродна літ. П, загальною площею 140 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Несмашною О.С. 29 грудня 2006 року за реєстром № 2821, яка знаходиться на земельній ділянці площею 1960 кв.м., право власності/користування (оренди) на яку не оформлювалося (т.1, а.с.22-24).

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2, 4.5 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів, серед яких - шляхом передачі іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених виконання іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з пунктом 6.2 договору іпотеки усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресатами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Відповідно до висновку про вартість майна бутербродної літ П, загальною площею 140 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ», що діє на підставі сертифіката від 21 жовтня 2016 року № 813/16, станом на 01 квітня 2019 року ринкова вартість нерухомого майна становить 1 806 980 грн.

Матеріали справи містять копію повідомлення АТ «Укрсоцбанк» на ім`я ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору від 29 березня 2019 року (т.1, а.с.190-191).

АТ «Альфа Банк» надані копії поштових повідомлень про направлення 04 квітня 2019 року листів на адресу ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Номера відправлень: 338 та 320 (т.1, а.с.195, 196).

Судом встановлено, що будь які відомості про отримання позивачем поштових повідомлень матеріали справи не містять та відповідачем не надано.

28 травня 2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченком Ю.О. прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк».

В рішенні вказано, що державний реєстратор розглянув заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 23 травня 2019 року об 11 годині 11 хвилин 40 секунд за реєстраційним номером 34195068, яку подав ОСОБА_4 , що діє на підставі довіреності, виданої 22 жовтня 2018 року АТ «УКРСОЦБАНК» для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та документи, подані для проведення державної реєстрації прав. Ураховуючи викладене і керуючись ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 вирішив провести державну реєстрацію.

Умовами іпотечного договору, зокрема підпункту 4.1, пункту 4.2 Договору іпотеки, передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання в зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Із наведеного вбачається, що згідно з умовами кредитного та іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю та боржнику (позичальнику) письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

На підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права іпотекодержатель зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію, саме до аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року, ухваленій у справі №638/20000/16-ц.

Матеріали справи не містять та суду не надано документів, які б підтверджували факт отримання боржником та іпотекодавцем письмових вимог про усунення порушення.

Крім того, судом встановлено, що, приймаючи рішення про державну реєстрацію прав, державний реєстратор в порушення вимог ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 61 Порядку належним чином не пересвідчився, що надані документи відповідають умовам іпотечного договору та положенням пункту 57 Порядку.

При цьому реєстраційна справа, надана департаментом реєстраційних послуг на виконання ухвали суду від 21.07.2020 року, взагалі не містить ані копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, ані документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі (т.2, а.с.205-214).

Матеріали надісланої на адресу суду реєстраційної справи містять лише Іпотечний договір №101/081 від 08.08.2008 року, укладений між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , додаткову угоду до іпотечного договору №101/081 від 08.08.2008 року та рішення державного реєстратора.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що за вищевказаних обставин у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказане приміщення за АТ «Укрсоцбанк», а тому рішення державного реєстратора є незаконним.

Порядок вручення рекомендованої кореспонденції визначений Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Правила надання послуг поштового зв`язку).

Так, відповідно до пункту 99 Правил надання послуг поштового зв`язку рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Відповідно до пункту 114 Правил надання послуг поштового зв`язку одержувач може відмовитися від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, про що на поштовому відправленні, бланку поштового переказу або повідомленні про надходження поштового відправлення, поштового переказу робиться відповідна позначка, яка засвідчується його підписом. Підпис представника юридичної особи, уповноваженого на одержання пошти, скріплюється печаткою (за наявності) цієї юридичної особи.

Такі поштові відправлення, поштові перекази повертаються за зворотною адресою.

У разі коли одержувач відмовляється засвідчити своїм підписом факт відмови від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, такі поштове відправлення, поштовий переказ зберігаються в приміщенні об`єкта поштового зв`язку протягом установленого пунктом 116 цих Правил строку (крім рекомендованих листів з позначкою «Судова повістка»), після закінчення якого - повертаються поштовим оператором за зворотною адресою.

Отже, виходячи з вищезазначеного, особа вважається належним чином повідомленою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання в тому разі, коли банком доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу на адресу ОСОБА_1 , яка надана відповідачем безпосередньо суду першої інстанції не містить ані підпису ОСОБА_1 , ані підпису працівника поштового зв`язку, ані відмітки про причини не вручення, серед яких у зазначеному повідомленні вказано « не вручено з причини»:

-відмова адресата від одержання;

-закінчення терміну зберігання;

-неправильно зазначена або відсутня адреса;

-інші причини (т.1, а.с.197, 198).

При цьому копії опису та копії рекомендованих повідомлень містять лише печатки із зазначенням дати відправлення та місця відправлення рекомендованої кореспонденції «Чернігів» (т.1, а.с.191-199).

За вказаних обставин, оскільки матеріали справи не містять та відповідачем не надано належних доказів на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 (у зв`язку з відмовою адресата від одержання) або його ухилення (у зв`язку із закінченням терміну зберігання) від отримання рекомендованої кореспонденції, а також з наданих суду документів не можливо встановити дату поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача, колегія суддів вважає неприйнятним твердження апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_1 відмовився від отримання надісланого на його адресу вимоги повідомлення з посиланням на правові позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 15.10.2020 року у справі №766/2030/19.

До того, ж на думку колегії, визначальним є саме факт відсутності всіх вказаних документів, передбачених пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, серед документів, наданих державному реєстратору та наявних в реєстраційній справі, що позбавляло державного реєстратора можливості зробити висновок про наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя.

Щодо рішення суду в частині позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом п. 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

За приписами п.п. 1, 2, 3 ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що належним способом судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року по справі № 910/10963/19.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 29 січня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова