Справа № 953/177/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Лях М.Ю.,

при секретарі Хомінській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заборону вчиняти певні дії та визнання таким, що втратив право на прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій вона просить заборонити відповідачу знаходитись та вчиняти певні дії за адресою: АДРЕСА_1 та визнати, що відповідач втратив право на прийняття спадщини від батька ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 .

В обґрунтування зазначає, що ОСОБА_2 є її рідним братом, з 1981 року він не проживає в будинку АДРЕСА_1 , за останній рік почав поводитись не пристойно - зловживаючи міцними горілчаними напоями, вчиняє сварки, голосно та нецензурно лається, бешкетуючи руйнує паркан між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Як зазначає позивач, протиправні дії ОСОБА_2 перешкоджають йому повноцінно управляти майном. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач своєчасно та особисто не подав заяву про прийняття спадщини про наявність якої йому було добре відомо та добре відомо про обов`язковість дій з його боку, позивач просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на спадщину від батька ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4 , а також заборонити відповідачу знаходитись та вчиняти будь-які дії за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.05.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 01.07.2020 р., 13.08.2020 р. у справі продовжено підготовче провадження.

13.08.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_2 в своєму позові зазначає про порушення його прав відповідачем, однак доказів такого порушення не надає. Крім того, зазначив, що в провадженні Київського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа № 640/12529/19 за позовом ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. У зв`язку з чим, вирішення питання щодо визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на спадщину від батька є передчасним.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.09.2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача подав заяву про відкладення судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Щодо заяви представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд зазначає наступне.

В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також доводи та заперечення відповідача викладені у відзиві, дослідивши матеріали вказаної цивільної справи в їх системному взаємозв`язку, приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Судом встановлено, та як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою.

Як вбачається з інформаційної довідки від 02.04.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 02.04.2019 року 62/100 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності.

Як вбачається з відкритих джерел інформації, а саме з веб-сайту «Судова влада», в провадженні судді Київського районного суду м. Харкова Бородіної Н.М. на розгляді перебуває цивільна справа № 640/12529/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, що також підтверджується копією листа П`ятої ХМДНК від 24.02.2020 р. №579/01-16 на виконання ухвали судді Київського районного суду м. Харкова Бородіної Н.М. щодо витребування копії спадкової справи №463/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Станом на 15.01.2021 року вказана справа №640/12529/19 не розглянута.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 в рамках даної справи, також була надана копія спадкової справи №463/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , з матеріалів якої вбачається, що ОСОБА_1 є спадкоємицею після своїх батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , оскільки спадщину прийняла фактично, тобто була зареєстрована за однією адресою з померлими у спадковому будинку ( АДРЕСА_1 ) на час їх смерті. Спадщина складається з 62/100 часток у праві спільної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 62/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 було відмовлено.

Відповідно до 1216 ЦПК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1223 ЦПК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з наданих копій матеріалів спадкової справи №463/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини після померлої матері не звертався.

Відповідно до ст. 1272 ЦПК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на прийняття спадщини від їх батьків, посилаючись пропуск останнім строку для прийняття спадщини. При цьому, позивачу відомо та не заперечується, що в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває на розгляді цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 про надання додаткового строку на прийняття спадщини.

За вказаних обставин, приймаючи до уваги, що питання про прийняття спадщини, вирішується у відповідності до положень книги шостої Цивільного кодексу України (глави 84-90), враховуючи, що правові наслідки пропуску строку, встановленого на прийняття спадщини визначено статтею 1272 ЦК України, якою також визначено дії, які має право вчинити особа, яка пропустила визначений законом строк, а також вказано про можливі процесуальні рішення, які ухвалюються компетентним органом за результатами розгляду поданою особою заяви про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних в цій частині, оскільки у разі відсутності поважних причин пропуску вищезазначених строків на прийняття спадщини ухвалюється відповідне рішення про відмову у задоволенні заяви.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що чинним цивільним законодавством України не передбачений такий спосіб захисту як визнання особи такою, втратила права на прийняття спадщини, з метою недопущення заміни визначеної положеннями статті 1272 ЦК України процедури розгляду питання у разі пропущення особою строків на прийняття спадщини, суд приходить до висновку, враховуючи, що вказане питання ініційоване відповідачем у справі шляхом подання до суду відповідного позову про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на спадщину, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви в цій частині слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю. Вирішуючи питання з приводу встановлення заборони відповідачу вчиняти певні дії за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до положень пунктів 33, 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Звертаючись до суду, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідачем порушується її право власності на спірне домоволодіння, на підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надає наступні докази:

- копію довідки від 24.10.2019 року Київського ВП ГУНП в Харківській області, ОСОБА_1 03.09.2019 року зверталась до Київського ВП ГУНП в Харківській області з заявою щодо прийняття заходів відносно ОСОБА_2 , який за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку, в ході якої висловлювався в адресу ОСОБА_1 нецензурними словами. Подальший розгляд матеріалів за вказаною заявою було припинено;

- копію довідки від 23.10.2019 року, зі змісту якої вбачається, що 13.10.2019 року до органів поліції звернулась ОСОБА_5 (невістка ОСОБА_1 ) з заявою про вжиття заходів відносно ОСОБА_2 , який висловлювався в адресу ОСОБА_1 нецензурними словами. Подальший розгляд матеріалів за вказаною заявою було припинено, у зв`язку з відсутністю фактів грубого порушення громадського порядку;

- копію Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.07.2020 року, щодо внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 296 КПК України за заявою ОСОБА_5 , щодо вчинення 29.06.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_2 хуліганських дій стосовно гр. ОСОБА_6 .

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, з огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги, з урахуванням наданих письмових документів в обґрунтування існування підстав для заборони відповідачу знаходитись та вчиняти певні дії за адресою: АДРЕСА_1 мають вирішуватися за участю співвласників нерухомого майна, яким належить на праві власності вказане домоволодіння станом час ухвалення судового рішення та у разі, як вказує позивач, порушення її права на недоторканість приватного житла, вчинення будь-яких хуліганських дій, самоправства тощо, вказане питання має вирішуватися в порядку адміністративного чи кримінального провадження, компетентними органами та повноваженими посадовими особами, за результатами перевірки вказаних доводів за заявою зацікавленої особи.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні заявлених позовних вимог в цій частині відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись 196 - 200, 259, 260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заборону вчиняти певні дії та визнання таким, що втратив право на прийняття спадщини відмовити.

В судовому засідання проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення, повний текст виготовлено протягом десяти днів.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя -