Справа № 450/1723/17 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/1523/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м.Львів

Справа № 450/1723/17

Провадження № 22ц/811/1523/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Савуляка Р.В., Шандри М.М.

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув апеляційну скаргуЛьвівської місцевої прокуратури №3

на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області, постановлену у м. Пустомити 3 березня 2020 року у складі судді Даниліва Є.О.,

у справі

за позовом Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Львівської обласної адміністрації до Пустомитівської районної державної адміністрації у Львівській області, ОСОБА_5 , з участю третіх осіб: Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, про розірвання договору, визнання недійсними розпоряджень, визнання незаконною та скасування додаткової угоди, -

встановив:

Позивач звернувся з цим позовом, у якому просив розірвати договір оренди водного об`єкта від 21 червня 2011 року, а саме: водного дзеркала ставу площею 4,8958 га на території Пустомитівської міської ради за межами населеного пункту; укладений між Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області та ОСОБА_5 ; визнати недійсним розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області № 1190 від 28 грудня 2012 року «Про поновлення договору оренди землі укладеного між Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області та ОСОБА_5 на території Пустомитівської міської ради за межами населеного пункту»; визнати недійсним розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області № 586 від 9 листопада 2015 року «Про поновлення договору оренди землі укладеного між Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області та ОСОБА_5 на території Пустомитівської міської ради за межами населеного пункту»; визнати незаконною та скасувати додаткову угоду від 20 листопада 2015 року до договору оренди землі, укладеного між Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області та ОСОБА_5 , зареєстровану в реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 30135343 від 21 червня 2016 року; зобов`язати ОСОБА_5 повернути земельну ділянку кадастровий № :14:000:0001 в розпорядження Львівської обласної державної адміністрації () згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки, в стані не гіршому порівняно з тим, у якому ОСОБА_5 одержав цю ділянки в оренду; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис під № 15056452 від 18 червня 2016 року про проведену державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, як речового права, який внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 30135343 від 21 червня 2016 року; зобов`язати ОСОБА_5 повернути водне дзеркало ставу площею 4,8958 га на території Пустомитівської міської ради за межами населеного пункту згідно з актом приймання-передачі водного об`єкта загальнодержавного значення, у належному стані, не гіршому ніж на момент отримання його в оренду; стягнути з Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області та ОСОБА_5 на користь позивача судовий збір, сплачений за подання до Пустомитівського районного суду Львівської області позовної заяви немайнового характеру.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 3 березня 2020 року закрито провадження у справі.

Ухвалу суду оскаржує Львівська місцева прокуратури №3. В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права. Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що спір виник із земельних відносин, урегульованих нормами цивільного права, які пов`язані зі здійсненням сторонами цивільних та інших майнових прав на земельну ділянку на засадах рівності. Вказує, що однією зі сторін спору є фізична особа, а тому спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства згідно статті 15 ЦПК України.Стверджує, що договір оренди земельної ділянки укладений 12 грудня 2007 року між Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області та ОСОБА_5 . У договорі не містяться відомості про те, що відповідач є суб`єктом підприємницької діяльності. Зазначає, що згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державна реєстрація ОСОБА_5 як фізичної особи-підприємця проведена 24 квітня 2008 року, тобто після укладення договору.Вважає, що на момент укладення договору ОСОБА_5 не був і не міг бути фізичною особою-підприємцем, оскільки відсутня вказівка про це в самому договорі оренди, а також відсутні будь-які відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про те що, відповідач мав статус суб`єкта підприємницької діяльності до укладення договору.В розпорядженнях Пустомитівської державної адміністрації № 1190 від 28 грудня 2012 року та № 586 від 9 листопада 2015 року поновлення договору оренди землі, зазначено, що такі розпорядження прийнято за результатами розгляду звернень відповідача як громадянина, а не фізичної особи-підприємця, а резолютивні частини цих розпоряджень не містять вказівки про поновлення договору оренди із ОСОБА_5 як суб`єктом підприємницької діяльності. Додаткові угоди про поновлення договору оренди також підписанні ОСОБА_5 як фізичною особою. Додаткові договори (угоди) про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 12 грудня 2007 року окрім зазначених, між сторонами не укладались.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Оскаржувана ухвала мотивовано наступним.

З договору оренди земельної ділянки від 12 грудня 2007 року вбачається, що такий укладений між органом державної влади та ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції вірно встановив, що спір виник між юридичними особами і повинен розглядатися у порядку господарського судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 19 цього Кодексусуди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.

Статтею 20 ГПК України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Відповідно до ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями.

Винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені ст. 20 ГПК України.

Господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Згідно із ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими. Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу.

До підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною третьою статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернуто стягнення.

Встановлено, що однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, спір належить до господарської юрисдикції.

З урахуванням суб`єктного складу та характеру спірних правовідносин (оренда земельної ділянкипов`язана із підприємницькою діяльністю) суд першої інстанції прийшов до висновку, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і має розглядатися за правилами господарського судочинства.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що спір між сторонами належить до юрисдикції господарського суду.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Провадження у справі закрито у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівської місцевої прокуратури №3 залишити без задоволення.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 3 березня 2020 року залишити без змін.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду та наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 2 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді