Справа № 466/7885/20 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/3697/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , державного виконавця Осадець М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2020 року в складі судді Єзерського Р.Б. у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,-

встановив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осадець М.О.

Вимоги обгрунтовувала тим, що проживала із чоловіком ОСОБА_3 у шлюбі з 1996 року до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

18 червня 2020 року Шевченківський районний суд м. Львова видав виконавчий лист №466/4308/19, про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення. Дане заочне рішення переглядається Шевченківським районним судом м. Львова. Крім цього, Шевченківським районним судом м. Львова відкрито провадження за її позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування.

23.06.2020 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, зі змістом якої вона була ознайомлена, проте, вона повідомила державного виконавця, що рішення згідно якого видано виконавчий лист переглядається судом і також у суді перебуває цивільна справа про визнання недійсним договору дарування.

В подальшому, державним виконавцем Осадець М.О. виселено її із спірної квартири та винесено постанову про опис та арешт майна боржника від 23.09.2020.

Просила суд поновити строк на оскарження, оскільки такий пропущений з поважних причин, визнати дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осадець М.О. щодо винесення постанови про опис та арешт майна боржника від 23.09.2020 за виконавчим провадженням № 62390357 неправомірними, зобов`язати головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осадець М.О. скасувати вищезазначену постанову та зобов`язати головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осадець М.О. зняти арешт з майна та вселити її у квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2020 року у задоволення скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осадець Мар`яни Олександрівни відмовлено за безпідставністю.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , вважає незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням усіх обставин справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі покликається на те, що з 1996 року проживала з чоловіком до часу його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

18.06.2020 Шевченківський районний суд м. Львова видав виконавчий лист №466/4308/19 про виселення її з квартири без надання іншого житлового приміщення.

На підставі зазначеного виконавчого листа державний виконавець виселила її з квартири, провела опис та арешт майна.

Поряд з цим, зазначає, що заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова на підставі якого виданий виконавчий лист № 466/4308/19, переглядається судом.

Також зазначає, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за її позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_2 , який укладений 22 березня 2010 року.

Про зазначені обставини повідомила державного виконавця, при цьому виконавець не зупинив виконавче провадження, незважаючи на подання нею відповідної заяви.

Вважає, що оскаржувана ухвала та постанова державного виконавця про опис та арешт майна винесені з порушенням чинного законодавства.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2020 року, ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що боржник фактично уникала виконання рішення суду та тривалий час ухилялася від виконання рішення суду про виселення з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого 23.09.2020 державним виконавцем здійснено примусове виселення, про що складено акт державного виконавця від 23.09.2020 у присутності боржника ОСОБА_1 , стягувача ОСОБА_4 , понятих, працівника поліції та інших осіб залучених до проведення примусового виконання рішення суду, а також за участю цих самих осіб винесено постанову від 23.09.2020 про опис та арешт майна боржника.

Врахувавши наведене, суд прийшов висновку, що всі дії щодо виконавчого провадження № 62390357 з примусового виконання виконавчого листа №466/4308/19 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Осадець М.О. проведені відповідно до вимог закону, тому підстави для скасування акту та постанови від 23.09.2020 відсутні.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує таке.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Судом встановлено, що на виконанні Шевченківського ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавчий лист № 466/4308/19 від 18.06.2020, виданий Шевченківським районним судом м. Львова про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення (а.с. 51-52).

Рішення суду набрало законної сили 17.03.2020.

23.06.2020 державним виконавцем Осадець М.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62390357 з примусового виконання виконавчого листа №466/4308/19 від 18.06.2020, виданого Шевченківським районним судом м. Львова (а.с. 56).

Відкривши виконавче провадження, державний виконавець зобов`язав боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Також, 23.06.2020 сторонам виконавчого провадження додатково скеровано повідомлення, яким роз`яснено порядок та спосіб виконання рішення про виселення боржника відповідно ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 54-55).

Зазначені обставини спростовують доводи апеляційної скарги у відповідній частині, оскільки подання заяви про перегляд заочного рішення, яке набрало законної сили чи звернення з новим позовом до стягувача, не зупиняє його виконання, адже підстави зупинення вчинення виконавчих дій чітко визначені у ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII) та положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ст. 5 цього закону).

Відповідно до ч. 1, п. 2, ч. 2 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ч.1, п. 2, ч. 2 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження").

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1, ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Використовуючи своє право на звернення до суду із скаргою та вважаючи дії державного виконавця неправомірними, боржник ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, яку фактичного обґрунтовувала відсутністю, на її думку, підстав для примусового виселення з квартири та опису майна, у зв`язку з переглядом заочного рішення судом, який його ухвалив.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року що ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення.

У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.

Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення.

Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

Якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про його виселення, державний виконавець накладає на нього штраф у порядку, визначеному цим Законом.

Передане для зберігання майно боржника повертається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов`язаних із зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов`язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації майна боржника або його частини.

Зберігання майна здійснюється протягом не більше двох місяців з дня передачі на зберігання. Після закінчення двомісячного строку невитребуване майно реалізується в порядку, визначеному цим Законом. Отримані від реалізації такого майна кошти, за вирахуванням понесених витрат, перераховуються боржнику.

У разі якщо майно не було реалізовано, розпорядження ним здійснюється в порядку, встановленому для розпорядження безхазяйним майном.

Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове виселення.

У разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження у такому разі підлягає відновленню за постановою державного виконавця.

10.07.2020 та 28.07.2020 державний виконавець здійснила вихід за місцем виконання рішення, однак, боржником не надано доступу до спірного житла, на вимогу державного виконавця боржником двері не відчинено, про що складено відповідні Акти. Боржник зазначила про відмову у виконанні даного рішення. В подальшому, державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 1700 грн. та 3400 грн. відповідно та роз`яснено боржнику вимоги ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 60-71).

Більше того, державним виконавцем повідомлено Начальника Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області про факт нападу та перешкоджання державному виконавця проведенню виконавчих дій (а.с. 65-66).

З приводу зазначеного в.о. начальника Шевченківського ВДВС у м. Львові Західного МРУ (м. Львів) вніс подання (повідомлення) Шевченківському ВП ГУНП у Львівській області про внесення даних до ЄРДР щодо боржника ОСОБА_1 за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 382 КК України (а.с. 79-81).

29.07.2020 державний виконавець винесла та скерувала сторонам виконавчого провадження повідомлення про призначення примусового виселення боржника ОСОБА_1 на 07.09.2020 о 16:00 год (список рекомендованих відправлень № 6390, № відправлення 869) (а.с. 72-75).

Постановою від 29.07.2020 державний виконавець залучила працівників органів внутрішніх справ для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державних виконавців та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій (примусове виселення боржника ОСОБА_1 ) 07.09.2020 о 16:00 год. Постанову скеровано до виконання до Шевченківського районного відділу поліції (вх. № від 31.07.2020) (а.с. 76-78).

03.09.2020 на адресу Шевченківського ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) надійшла заява від стягувача ОСОБА_4 щодо перенесення дати примусового виселення ОСОБА_1 з 07.09.2020 на 23.09.2020 у зв`язку із неможливістю бути присутньою при виселенні 07.09.2020 (а.с. 85).

03.09.2020 державним виконавець винесла та скерувала сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією повідомлення про зміну дати примусового виселення боржника на 23.09.2020 о 10:30 год та зобов`язано боржника ОСОБА_1 звільнити приміщення, зазначене у виконавчому документі, від свого майна, домашніх тварин та інших речей, належних боржнику. Стягувача ОСОБА_4 зобов`язано забезпечити виконання примусового виселення боржника шляхом залучення відповідних осіб/установ на вказану дату задля вчинення дій по демонтажу дверей/замків із метою входження у відповідне житло. До проведення дій щодо примусового виселення боржника залучено працівників поліції на вказану дату (список рекомендованих відправлень № 7454 від 09.09.2020, № відправлення 490) (а.с. 82-84).

23.09.2020 здійснено примусове виселення боржника ОСОБА_1 (звільнено приміщення, зазначене у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та заборонено боржнику користуватися цим приміщенням), про що складено акт державного виконавця від 23.09.2020 у присутності боржника ОСОБА_1 та стягувача ОСОБА_4 , а також інших осіб залучених до проведення примусового виконання рішення суду (а.с. 90-91).

Крім цього, 23.09.2020 державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 62390357 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 92-103).

В подальшому постанову про стягнення виконавчого збору згідно ВП № 62390357, постанову про стягнення витрат виконавчого провадження згідно ВП № 62390357, постанову про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн., постанову про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн. - винесено в окремі виконавчі провадження згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження".

24.09.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 106).

Перелічені вище процесуальні рішення, які приймалися державним виконавцем в межах виконавчого провадження, надсилалися учасникам такого, що підтверджується супровідними листами про надіслання таких, та як слідує з доводів скарги, про такі відомо боржнику.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець, за потреби, може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У цій же статті вказано, що обов`язково зазначається у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Таким чином, державний виконавець має право з метою реального виконання рішення накладати арешт як на майно, так і кошти боржника, і такі його дії відповідають вимогам закону.

З врахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов правильного висновку про те, що оскільки боржник уникала виконання рішення суду про виселення з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , державний виконавець підставно здійснила примусове виселення боржника, про що складено акт державного виконавця від 23.09.2020 у присутності боржника ОСОБА_1 та стягувача ОСОБА_4 , понятих, працівника поліції та інших осіб залучених до проведення примусового виконання рішення суду, а також винесла постанову від 23.09.2020 про опис та арешт майна боржника, відтак доводи скарг про те, що в діях державного виконавця присутнє порушення вимог ЗУ «Про виконавче провадження», не знайшли свого підтвердження, тому вимоги боржника ОСОБА_1 безпідставні.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, які у повному обсязі з`ясовані і їм дана належна оцінка.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 02 червня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк