Справа № 459/3868/18
Провадження № 2/459/42/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосада М.Д.

з участю секретаря судового засідання Канюки В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Червонограді цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом Акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

26.12.2018 представник позивача звернувся з даним позовом до суду, в якому просить Стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №21- 028-850-2-18-Г від 29.01.2018 у розмірі 41 043,23 грн. та судовий збір.

В обґрунтування позову вказав, що 29.01.2018 між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з яким останньому було надано кошти у розмірі 26 939,66 гривень на строк з 29 січня 2018 року до 28 січня 2020 року включно зі сплатою 15,00 процентів річних. Позивач перед відповідачем свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, кошти надав. Відповідач свої зобов`язання договором не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, що складається з залишкової суми заборгованості за кредитом 24 963,15 грн., залишку нарахованих та несплачених процентів 1 263,27 грн., залишку нарахованої та несплаченої комісії 2693,96 грн. та штрафу за кредитним договором 12 122,85 грн.. Тому на підставі ст.ст.526, 546, 549, 550, 611, 1049, 1050, 1054 ЦК України просить позов задовольнити.

Ухвалою від 09.01.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 29.03.2019 з повідомленням сторін.

12.02.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що умови, зазначені в спірному кредитному договорі не породжують зобов`язань за кредитним договором, оскільки він не був належним чином ознайомлений із Правилами , які розміщені на сайті банку, такі ним не підписані. Крім того вказав, що банком було неправомірно підвищено розмір річної ставки процентів, нав`язано йому послугу страхування, невірно нарахована неустойка, та незаконно нараховано комісію за послуги, що супроводжують кредит, а також невідомо з чого складається і яким способом розрахована процентна ставка, яка не відповідає 15% за умовами кредитного договору. Просив в позові відмовити повністю та покласти судові витрати на позивача.

19.03.2019 представник позивача подав відповідь на відзив, згідно із якою заперечив відзив відповідача. Вказав, що такий був поданий поза межами строку, визначеного ст.178 ЦПК України та встановленого судом. Крім того, заперечив наведені відповідачем обставини. Вказав, що розрахунок заборгованості повністю відповідає умовам кредитного договору, комісія нарахована вірно, оскільки кредитний договір всі перелічені в ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» умови, зазначення яких необхідно для договорів про надання споживчого кредиту та не містить умов, які б встановлювали істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Також зазначив, що штраф нарахований згідно із умовами договору внаслідок його невиконання, та не звертався в даному позові із вимогою про стягнення штрафів за невиконання вимог п.3.2.4 кредитного договору. Також ствердив, що банк надсилав відповідачеві за місцем реєстрації вимогу щодо погашення заборгованості. Останній після отримання позовної заяви також був обізнаний про наявність боргу. Відповідач про укладенні договору погодився зі всіма умовами договору і прийняв на себе зобов`язання його виконання. Останній умов договору не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. Тому вважає позовні вимоги законним і просить задовольнити їх повному обсязі.

Ухвалою від 29.03.2019 провадження по справі було зупинено до вирішення справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання кредитного договору недійсним.

03.04.2019 представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, в якому вказав, що банком було самовільно підвищено процентну ставку за користування кредитом та незаконно нарахував комісію за користування кредитом. Також вказав, що вимога про стягнення штрафу у розмірі 45% від усієї суми кредиту є нікчемною умовою кредитного договору. Позивач не спростував факту збільшення процентної ставки. Відповідач не підписував правила, розміщені у віртуальній мережі, де розміщені умови договору. Вважає, що банк ввів в оману відповідача.

08.05.2019 представник позивача надав письмові пояснення по суті позовних вимог з врахуванням заперечення на відповідь на відзив. Вказав, що розрахунок заборгованості проведений вірно відповідно до визначеної договором відсоткової ставки у розмірі 15%. Розмір комісії відповідає умовам договору. Штрафні санкції застосовано у розмірі 45% згідно із п.6.3 Кредитного договору за порушення строків сплат ануїтентних платежів у разі їх прострочення терміном понад 90 календарних днів. Інших заходів відповідальності за невиконання умов договору до відповідача не застосовувалось. Щодо страхування життя, то такий обов`язок не заборонений для жодної із сторін договору. Спосіб нарахування відсотків методом «факт/360» відповідає нормативно-правовим актам НБУ та нормам чинного законодавства України. Щодо правил обслуговування клієнтів банку позивач у кредитному договорі своїм підписом підтвердив, що ознайомлений із ними. Банком було вжито усіх необхідних дій для направлення вимоги про погашення заборгованості. Згідно із повідомленням про вручення поштового відправлення така вимога була вручена відповідачу. З приводу розміру тексту спірного договору вказав, що відповідач при ознайомлення та підписанні спірного кредитного договору не висловлював жодних застережень або зауважень щодо цього. Крім того, текст даного кредитного договору було прочитано та проаналізовано ним при складанні відзиву на позовну заяву, який він подав особисто.

Ухвалою від 23.11.2020 було поновлено провадження у справі.

22.01.2021 відповідач подав клопотанні про зупинення провадження у справі до вирішення справи №459/3768/20 за його позовом до АТ «Мегабанк» про захист прав споживача».

Ухвалою від 08.04.2021 у клопотанні відповідача про зупинення провадження відмовлено та відкладено розгляд справи на 28.05.2021.

06.05.2021 представник позивача подав заяву про проведення судового засідання 28.05.2021 у його відсутності.

28.05.2021 відповідач подав заяву про проведення судового засідання 28.05.2021 без його участі. Вказав, що позов не визнає у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов.

Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Розгляд справи призначався на 28.05.2021, а повне рішення ухвалено та складено 03.06.2021.

Розглянувши зави сторін, дослідивши докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

29.01.2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого є АТ «Мегабанк», було укладено кредитний договір №21-028-850-2-18-Г (з ануїтетними платежами), відповідно до умов якого позивач отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 26 939, 66 грн. на строк з 29 січня 2018 року до 28 січня 2020 року, зі сплатою 15 відсотків річних за користування кредитом. Загальна вартість кредиту на дату укладення договору становить 48 267,49 грн. Додатком №1 до кредитного договору №21-028-850-2-18-Г від 29.01.2018 року є розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки та графік платежів.

Умовами вказаного кредитного договору передбачені права та обов`язки сторін, порядок повернення та нарахування процентів, особливі умови та відповідальність сторін.

Відповідно до п.п. 5.5, 3.2.3, 4.1, 4.3 цього договору своїм підписом позичальник підтверджує, що з правилами, які розміщені на офіційному сайті банку www.megabank.ua та/або у відділеннях Банку, а також умовами Договору, ознайомлений і згодний. Шрифт тексту, що застосований у правилах, договорі та додатках до нього, жодним чином не ускладнюють його читання та розуміння змісту та суті цих документів.Укладення цього договору відповідає його інтересам, внутрішній волі та волевиявленню, а також підтверджує відсутність будь-якої умови чи обставини, які б позичальник вважав незрозумілими, обтяжливими для нього та такими, що порушують та позбавляють його прав, які він звичайно мав до укладення цього договору. Один оригінал цього договору із додатками, тарифами, паспортом споживчого кредиту ним отримані, з реальною процентною ставкою та загальною вартістю кредиту на дату укладення договору, а також графіками платежів у письмовій формі ознайомлений. Позивач зобов`язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах.Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтет ними платежами передбаченими договором. Сплата ануїтетних платежів здійснюється позивачем щомісяця не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.Нарахування процентів за користування кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360»).

У відповідності до п.3.2.4 Договору, між сторонами укладено договір добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби та від нещасного випадку №21-028-18-Г-НВ/З від 29.01.2018 р., з умовами якого позивач погодився.

Окрім цього до укладення спірного Договору, позивачу було надано паспорт споживчого кредиту «Споживчий кредит готівкою» із Додатком №1 до паспорта споживчого кредиту із розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки та графік платежів, із умовами якого позивач ознайомився, про що свідчать підписи останнього у наведених документах.

Згідно ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень, зазначених п.2 ч.1, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики . Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідач у відзиві та запереченні на відповідь на відзив зазначив про те, що він уклав оспорюваний договір під впливом обману, оскільки до нього було застосовано нечесну підприємницьку діяльність, так як в такий договір включено умови, які є несправедливими, що суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частини третьої статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідач у відзиві на позовну заяву посилався на те, що при укладенні спірного кредитного договору позивач ввів його в оману, включивши у договір ряд незаконних та несправедливих умов, зокрема, розмір реальної процентної ставки, вимог страхування в кредитному договорі, встановлення ануїтетного способу повернення коштів, надання згоди на обробку персональних даних, правил обслуговування клієнтів, надання інформації про споживчий кредит, зазначає і про розмір тексту оспорюваного договору, що перешкодило йому вивчити текст кредитного договору, додатків до нього.

Наведені відповідачем обставини щодо безпідставності позовних вимог не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до п.5.5 Договору, позивач своїм підписом підтвердив, що у нього відсутні застереження та зауваження щодо шрифту тексту Договору; розмір реальної процентної ставки визначений умовами Договору, укладеного між сторонами та додатку №1, в якому заначений розрахунок, відповідає «Правилам розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», затверджені Постановою НБУ №49 від 08.06.2017 року, та приписам ч.1 ст.1, ч.1 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування»; п.3.2.4 Договору встановлено обов`язок укладення договору страхування, із умовами якого позивач погодився, що підтверджується його підписом у спірному Договорі, а також укладеним між сторонами договором добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби та від нещасного випадку №21-028-18-Г-НВ/З від 29.01.2018 р.; встановлення ануїтетного способу повернення кредиту визначено умовами Договору, а підписання позивачем Договору та додатку №1 свідчить про згоду останнього на такий спосіб повернення кредиту; п.5.3 Договору позивач надав згоду на обробку персональних даних; відповідачем дотримано вимоги про надання позивачу інформації про споживчий кредит встановлені ч.ч. 1, 2 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», що підтверджується підписом позивача у паспорті споживчого кредиту «Споживчий кредит готівкою» із Додатком №1 до паспорта споживчого кредиту із розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки та графік платежів; а що стосується правил обслуговування клієнтів АТ «Мегабанк», то п.1.3 Договору визначено, що спірний Договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів в АТ «Мегабанк», з умовами якого позивач ознайомився (п.5.5 Договору), такий стандарт відповідає вимогам ст. 634 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З приводу неправомірного зазначення у договорі нарахування комісійної винагороди за послуги з обслуговування кредитної заборгованості слід зазначити наступне. Нарахування такої передбачає п.2.8 оспорюваного договору, відповідно до якого за обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує комісійну винагороду в розмірі 2,5% від суми кредиту. Вимоги Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року, який набрав чинності 10 червня 2017 року, не містять жодних заборон щодо встановлення кредитодавцем комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця, а лише зобов`язують їх надавати всю інформацію щодо загальних витрат споживача за споживчим кредитом.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (в тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі, якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Постановою Національного банку України від 08.06.2017 року №49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит, які встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно з п.8 Правил….банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та /або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки.

При укладенні оспорюваного договору банком в повному обсязі виконані вимоги Закону України «Про споживче кредитування», про що свідчить Додаток №1 до кредитного договору №21-028-850-2-18-Г (з ануїтетними платежами) від 29.01.2018 р., в якому викладено графік платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, у тому числі погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості.

Відповідно до п.3.2.3. оспорюваного Договору, позивач зобов`язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах.

Доводи відповідача про невідповідність процентної ставки за користування кредитом також суд не приймає до уваги, так як позивач скористався своїм правом у відповідності до закону визначити в договорі розмір відсотків на час прострочення повернення кредиту.

Відповідно до п. 4.3. Договору нарахування процентів за користування кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360»).

Метод нарахування відсотків факт/360 передбачений чинним законодавством та нормативними актами НБУ, зокрема, Правилами бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин).

Таким чином позивач не приховував від відповідача метод нарахування процентів за кредитним договором та передбачив таку умову в Договорі, що виключає у його діях обман.

Відповідно достатті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина другастатті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третястатті 549 ЦК України).

Кредитним договором передбачені різні види неустойки за різні види порушень його умов, так п.6.1 Договору передбачена неустойка у вигляді пені у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення за несвоєчасне погашення ануїтетних платежів, у разі їх прострочення терміном до 90 календарних днів, тоді як п. 6.3 Договору передбачений штраф в розмірі 45% від суми кредиту за порушення строків сплати ануїтетних платежів у разі їх прострочення терміном понад 90 календарних днів.

Згідно з п. 4.4 Договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів. Кредитодавець обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії Договору. З цього моменту кредитодавець припиняє нарахування щомісячної комісійної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому в п. 2.11 цього Договору, а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород Позичальник сплачує штраф у розмірі, передбаченому п. 6.3 цього Договору.

Таким чином, у випадку прострочення сплати ануїтетних платежів строком до 90 днів застосовується пеня, а у випадку прострочення сплати ануїтетних платежів строком понад 90 днів застосовується штраф, що спростовує доводи апелянта про одночасне застосування штрафу та пені.

При підписанні кредитного договору відповідач погодився з умовами даного правочину і взяв на себе зобов`язання щодо його виконання. В день підписання договору ним було отримано передбачену даним договором суму кредиту, а також отримано примірник правочину, що давало йому додаткову можливість детально вивчити його умови та протягом 14 днів з дня отримання кредиту відмовитись від даної послуги, повернувши отримані в кредит кошти, що передбачено у статті 15 Закону України «Про споживче кредитування».

Судом встановлено, що відповідач протягом 14 календарних днів із заявою про відмову від договору про споживчий кредит до АТ «Мегабанк» не звертався.

Таким чином, відповідач при укладенні кредитного договору був згідний з його умовами, не мав наміру розірвати його.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту ненадання позивачем інформації про умови кредитування при укладенні оспорюваного кредитного договору. Крім того, позичальник ознайомився з паспортом споживчого кредиту, що підтверджується його підписом.

Таким чином, доводи відповідача про те, що з вини банку він не міг знати як до, так і на час підписання кредитного договору, наявності у ньому прихованих умов, оскільки кредитор приховав від нього повну та достовірну інформацію про умови кредитування та реальну ціну фінансової послуги, які він мав би розуміти, підписуючи кредитний договір, спростовуються обставинами, встановленими судом.

Матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії позивача при укладенні оспорюваного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено наданими доказами, позивач добровільно виявив бажання скористатися послугами відповідача та укласти оспорюваний договір.

Судом встановлено, що під час розгляду даної справи судом відповідач 07.03.2019 звернувся з позовом до позивача про захист прав споживачів щодо спірного кредитного договору, посилаючись на ті ж обставини, якими він обґрунтовує своє заперечення позовних вимог по даній справі.

Позивач звернувся з позовними вимогами про визнання недійсним кредитного договору в цілому, посилаючись на невідповідність чинному законодавству окремих його положень.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дійшов висновок, що позичальник був проінформований про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, які банк мав право встановлювати, з видами відповідальності за неналежне виконання умов договору.

У зв`язку із цим рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 06.12.2019 було відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову. Зазначене рішення було оскаржене в апеляційному порядку.

19.10.2020 постановою Львівського апеляційного суду вказане вище судове рішення було залишено без змін.

Даними рішеннями суду, які набрали законної сили, встановлено, що посилання та твердження ОСОБА_2 на нечесну підприємницьку практику та несправедливі умови договору не знайшли свого підтвердження, оспорюваний договір відповідає вимогам закону. Правових підстав для його визнання недійсним, що передбачені статтями 203 та 215 ЦК України, а саме, невідповідності його вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», немає. Що відповідачу у письмовій формі була надана вся інформація про умови кредитування, а отримання банком плати за обслуговування кредиту не суперечить приписам Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно із ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, ОСОБА_1 при укладенні кредитного договору був згідний з його умовами, не мав наміру розірвати його, а намір визнання договору недійсним, виник у нього у зв`язку з тим, що АТ «Мегабанк» подано позовну заяву про стягнення з нього заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він після підписання договору оспорював або намагався змінити умови договору, розірвати відразу після його укладення.

Виходячи з вище наведеного, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що посилання та твердження відповідача на несправедливі та незаконні умови договору спірного кредитного договору не знайшли свого підтвердження. Даний договір відповідає вимогам закону, а тому правових підстав для його визнання недійсним, що передбачені статтями 203 та 215 Цивільного кодексу України, а саме - невідповідності його вимогам Закону України "Про захист прав споживачів" відсутні.

За таких обставин та міркувань суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача заборгованості за кредитним двором, що складається з залишкової суми заборгованості за кредитом 24 963,15 грн., залишку нарахованих та несплачених процентів 1 263,27 грн., залишку нарахованої та несплаченої комісії 2693,96 грн. та штрафу у розмірі 12 122,85 грн..

Отже позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог , саме 1762 грн..

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Мегабанк» (, м. Харків, вул.Алчевських,30) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором №21-028-850-2-18-Г від 29.01.2018 у розмірі 41043 (сорок одна тисяча сорок три) грн. 23 коп., яка складається із 24 963,15 грн. залишкової суми заборгованості за кредитом, 1263,27 грн. залишку нарахованих та несплачених процентів, 2693,96 грн. залишку нарахованої та несплаченої комісії та 12 122,85 грн. штрафу за кредитним договором .

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Мегабанк» 1762 грн. судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 03.06.2021.

Суддя: М. Д. Новосад