СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/225/20

пр. № 2/759/670/21

03 червня 2021 року суддя Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Шум Л.М.

за участю секретаря: Прокопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, суд -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав.

Позивачка свої вимоги обґрунтовує тим, що вона 26.05.2015 року зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмільнику реєстраційної служби Хмільницького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області.

В шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сімейне життя не склалося, тому рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 09.11.2018 року шлюб сторін розірвано. Майже одразу після народження доньки, відповідач виїхав до Чеської Республіки, а саме до м. Прага. З того часу він не підтримує спілкування з позивачкою, зовсім не цікавиться долею та життям доньки, жодним чином не контактує та не допомагає в утриманні дитини.

Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку і доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23.01.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та зобов`язано Службу у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с. 50-51).

17.02.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки відповідач не відмовлявся і не відмовляється від батьківських обов`язків. Спосіб матеріального забезпечення дитини був визначений ним самостійно та він сплачує кошти на утримання дитини. Також зазначає, що він обмежений у спілкуванні з дитиною, оскільки позивачка змінила фактичне місце проживання разом із неповнолітньою дочкою та змінила засоби зв`язку, чим створила умови які унеможливлюють його у спілкуванні з дитиною та прийнятті його участі у її вихованні (а.с. 57-60)

04.04.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 159).

У судове засідання з`явилася позивачка та її представник, які підтримали поданий позов.

Представник служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації просив розглядати справу без присутності представника служби та надав до суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача (а.с.122).

Відповідач двічі в судові засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином (а.с.155, 162).

Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалили заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності, встановив наступні правовідносини.

Судом встановлено, що позивач 26.05.2015 року зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмільнику реєстраційної служби Хмільницького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області (а.с.13)

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05.10.2015 року батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані сторони у справі. (а.с.12)

Судом встановлено, що згідно рішення Хмільницького міськрайонного суду від 09.11.2018 року шлюб сторін розірвано, дане рішення набуло чинності 10.12.2015 року. (а.с.13)

Судом встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітня донька проживає з позивачкою. Проживання дитини з позивачем також стверджується записами у висновку органу опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації. (а.с.123-125).

При цьому, вказаним висновком зазначено, що мати з малолітньою ОСОБА_3 проживають з цивільним чоловіком позивачки ОСОБА_5 . Зі слів малолітньої вона проживає з мамою та татом ОСОБА_5 (цивільний чоловік ОСОБА_1 ), про свого біологічного батька нічого не повідомила. За інформацією дошкільного навчального закладу №810 Шевченківського району м. Києва від 10.09.2019 року, малолітня ОСОБА_3 відвідує дошкільний заклад з вересня 2018 року. Дитина завжди має оха1йний та доглянутий вигляд, товариська, доброзичлива, до садочка її завжди супроводжує мати, розвиткові дитини приділяється належна увага. У відзиві на позовну заяву громадянин ОСОБА_2 зазначив, що заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Він має бажання дбати про дочку та приймати участь у її вихованні, також у відзиві батько зазначає, що йому була невідома адреса фактичного проживання колишньої дружини з дочкою та засоби зв`язку, що унеможливлювало його спілкування з дитиною. Враховуючи вищевикладене та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, Святошинська районна в м. Києві державно адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 (а.с.123-125).

Судом встановлено, що відповідачем протягом 2019 року за допомогою відділення Приватбанку на адресу позивачки ОСОБА_1 перераховувались грошові кошти у загальній сумі 22 160 грн. та як зазначає відповідач у своєму відзиві, вказане свідчить про його бажання приймати участь у вихованні дитини, однак суд вказане твердження оцінює критично та не приймає до уваги, оскільки сплата грошових коштів на утримання дитини не є підтвердженням участі одного із батьків у її вихованні.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 №Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і гуртуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує які безсумнівні докази свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини за нормами ст. 141, 150 157 СК України, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживались до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача.

Право звернення до суду з даним позовом та правові наслідки позбавлення батьківських прав врегульовані нормами ст. 165-166 СК України.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавленні батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав, як вже зазначалось вище, є винятковим та крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що не приймає як належний доказ висновок Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, оскільки під час складання цього висновку представниками служби не був опитаний сам відповідач, а була опитана лише його бабуся.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

За наведеного у позивачки виникає право як на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.

Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; якщо домовленість відсутня, то кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положення ст.181 СК України відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 цього Кодексу. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Згідно з положеннями частини 1 статті 182 цього ж Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зі змісту частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч. 2ст. 182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тому мінімальний розмір аліментів, що має стягуватися на одну дитину - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі викладеного, враховуючи обов`язок батька утримувати свою дитину до її повноліття, передбачений ст.180 СК України та вимоги ст.182 СК України, оцінюючи матеріальний стан сторін, їх сімейний стан (відповідач мешкає окремо від дитини, не має інших дітей від іншого шлюбу; позивачка мешкає разом із дитиною, яка потребує догляду, опіки, тощо).

Суд прийшов до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку і доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 19, 84, 141, 164, 180-183, 191, 193 СК України, ст. ст. 1, 2, 17 Закону України «Про охорону дитинства», п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківська, материнства і стягнення аліментів», керуючись ст. ст. 12, 13, 80, 81, 133, 141,206, 228, 247, 258, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте Святошинським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Л.М. Шум