Справа № 737/1029/19
Провадження № 2/737/14/20
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2021 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області
суддяЛібстер А. С.
секретар судового засіданняБурмаки В. Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу№ 737/1029/19
за позовомКРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК»
до ОСОБА_1 ОСОБА_2

продострокове стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит
учасники справи та представники:
представник позивача ОСОБА_3
представник відповідача ОСОБА_2 відповідачі ОСОБА_4 не з`явились

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2019 року Кредитна спілка «Істок» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до якого просить стягнути солідарно з відповідачів на її користь суму заборгованості за основною сумою кредиту 57013,16 грн., заборгованість по відсоткам 0,32 грн., заборгованість за платою 41106,10 грн., інфляційні нарахування 588,72 грн., 100% річних на підставі ст. 625 ЦК 41667,22 грн., штраф 6000 грн. за кредитним договором № ДК2-744 від 18 березня 2019 року, та про солідарне стягнення з відповідачів судового збору у розмірі 2195,64 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 18 березня 2019 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 , членом Кредитної спілки «Істок», було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому було надано кредитні кошти в розмірі 60 000 гривень, строком до 18 березня 2021 року, відсоткова ставка за користування кредитом становить 0,001% річних. Плата за надання кредиту становить 72,33 грн. щоденно.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 18 квітня 2019 року було укладено договір поруки.

Відповідачами належним чином умови кредитного договору виконані не були, внаслідок чого у останніх виникла заборгованість перед позивачем, яка становить у загальній сумі 146 375,51 грн.

Відповідно п. 6.2.2. кредитного договору, у разі затримання Позичальником сплати частини кредиту та/або відсотків більш як на один календарний місяць, кредитор набуває права вимагати від Позичальника дострокового погашення кредиту та нарахованих плати та відсотків згідно умов Договору до дня повного виконання зобов`язань за Договором, вимагати відшкодування збитків, завданих Кредитору внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником умов цього Договору; вимагати від поручителя дострокового повного погашення Кредиту та нарахованих плати та відсотків, згідно умов договору.

25 квітня 2019 року позивачем і відповідачем ОСОБА_1 внесені зміни в кредитний договір шляхом укладання додаткового договору №1 до кредитного договору, згідно якого плата становить 289,31 грн. щоденно, та який є невід`ємною частиною кредитного договору.

Відповідно до Графіку позичальник зобов`язаний здійснювати щомісячний платіж по датам, вказаним у Графіку, у розмірі 4700 грн. 00 коп., що складається з частини основної суми кредиту та нарахованої плати за фактичну кількість днів в місяці між плановим датами, починаючи з дати надання кредиту.

Станом на дату подання позовної заяви 26.09.2019 позичальник мав би сплатити за Графіком 6 (шість) платежів по 4700 грн. 00 коп., загалом 28200 грн. 00 коп. Проте позичальник замість 6 платежів за Графіком здійснив лише 1 платіж - з порушенням Графіку, всього - на загальну суму 9400 грн., з якої 2986 грн. 84 коп. основної суми кредиту та 6413 грн. 16 коп. - плата.

Таким чином, позичальником сплачено 2986 грн. 84 коп. основної суми (тіла) кредиту. Отже, залишок основної суми (тіла кредиту) становить: 60 000 грн. 00 коп. 2986 грн. 84 коп. = 57013 грн. 16 коп.

Відповідно до п.п. 2.5.-2.6. Кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплатити плату у розмірі 72,33 грн. щоденно за фактичний термін користування кредитом. Відповідно до п. 1 Додаткового договору від 25.04.2019 до кредитної договору плата складає 289,31 грн. щоденно з дня укладання додаткового договору.

Відповідно до п.2.6. кредитного договору нарахування плати починається з дня фактичного отримання Позичальником грошових коштів ... та здійснюється щомісячно, виходячи з фактичної кількості днів у місяці до дня повного погашення кредиту.

Таким чином, період за який нараховується заборгованість у вигляді плати, розмір якої визначено вищезазначеним додатковим договором до кредитного договору, становить 155 днів - з 25 квітня 2019 року по 26 вересня 2019 року включно.

Період, за який нараховується плата, розмір якої визначено п.2.5 кредитного договору, та який діяв до укладання вищезазначеного додаткового договору до кредитного договору становить 37 днів - з 18 березня 2019 року по 24 квітня 2019 року включно.

Так, за період з 18 березня 2019 року по 26 вересня 2019 року нараховано плати за кредитним договором № ДК2-744 від 18.03.2019 у розмірі 47519 грн. 26 коп.

За період з 18 березня 2019 року по 26 вересня 2019 року відповідачем ОСОБА_1 сплачено всього 9400 грн. 00 коп., з яких 6413грн. 16 коп. зараховано на погашення плати. Отже, прострочена заборгованість по платі по Кредитному договору складає 41106 грн. 10 коп.

Відповідно до п.п.3.1.-3.2. Кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплати відсотки (проценти) у розмірі 0,001% річних за фактичний термін користування кредитом.
Відповідно до п. 3.4. кредитного договору, базою для нарахування відсотків є сума кредиту, вказана в п.1.1. кредитного договору.
Період за який нараховуються відсотки становить 192 календарних дні, таким чином, за період з 18 березня 2019 року по 26 вересня 2019 року прострочена заборгованість по відсотках за кредитним договором становить 0 грн. 32 коп.
Згідно з п. 4.7.2, 4.7.3 Кредитного договору у разі порушення Позичальником виконання зобов`язань зі сплати платежів за договором можуть настати правові наслідки, встановлені Договором або законом, зокрема, передбачено повернення Позичальником суми боргу (основної суми кредиту, плати та процентів з урахуванням встановленого індексу інфляції та 100% річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за Договором, згідно зі ст. 625 ЦК.
100% річних за 155 днів прострочення складають 41667 грн. 22 коп.
Інфляційні втрати, виходячи з індексу інфляції за вказаний період 100,6 дорівнюють 588,72 грн.
Згідно з пункту 4.7.2 кредитного договору передбачена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. за порушення сплати кожного платежу згідно з Графіком платежів. Станом на 26.09.2019 позичальник мав би сплатити за Графіком 6 платежів, у той час як позичальник не здійснив жодного платежу з дотриманням Графіку платежів. Таким чином, штраф за кредитним договором за період з 25 квітня 2019 року 26 вересня 2019 року. становить 6 000 грн. 00 коп.

Позовна заява надійшла до суду 10 жовтня 2019 року.

Заочним рішенням Куликівського районного суду від 28 лютого 2020 року позовні вимоги Кредитної спілки «ІСТОК» були задоволені частково: стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на користь Кредитної спілки «ІСТОК» заборгованість за договором про споживчий кредит № ДК2-744 від «18» березня 2019 року, станом на 26.09.2019 року, у розмірі 146 375 грн. 51 коп., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту 57 013 грн. 16 коп.; заборгованість за платою за кредит 13887 грн. 36 коп.; заборгованість по відсотках 0 грн. 32 коп.; інфляційні нарахування 588 грн. 72 коп.; 100% річних 41 667 грн. 22 коп.; штраф 6 000 грн. 00 коп.; стягнено з ОСОБА_1 , заборгованість за платою за кредит у розмірі 33631 грн. 90 коп.
На підставі ухвали Куликівського районного суду від 18 лютого 2021 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 28 лютого 2020 року, ОСОБА_2 поновлений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, заочне рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 28 лютого 2020 року у справі за позовом КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит скасовано, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження.
Після скасування заочного рішення у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги Кредитної спілки «ІСТОК» підтримала у повному обсязі, у письмових запереченнях на відзив та у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 , як поручитель, не визнає позовні вимоги КС «Істок» та вважає свою поруку припиненою, оскільки були внесені зміни до основного зобов`язання - Кредитного договору № ДК2-744 від 18.03.2019 р. без згоди поручителя та збільшено обсяг його відповідальності внаслідок таких змін та просить відмовити у задоволені позову. Відзив на позов серед іншого вмотивовані ч. 1 статті. 559 Цивільного кодексу України, відповідно до якої порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання та у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. З такими висновками представник не погоджується, оскільки 18.03.2019 р. Кредитна Спілка «Істок» та ОСОБА_2 уклали договір поруки № ДК2-744 ДП1, згідно з п. 1.2. Договору відповідач погодився із правом Кредитора та Позичальника змінювати умови и кредитного договору та надає згоду на всі без виключення наступні зміни та доповнення до кредитного договору. Відповідно до п. 1.3. Договору поруки Сторони встановлюють, що зобов`язання Поручителя перед Кредитором є безумовним і ніяких інших умов, крім передбачених цим Договором та кредитним договором не потребують. При вирішенні справ у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного суду зробила правовий висновок й рекомендує керуватися позицією, викладеною у Постанові від 12 грудня 2018 року справа № 431/1168/17 (провадження № 61-1110св17) згідно з якою визначила, що Порука особи не припиняється на підставі частини 1 статті 559 ЦК України, у разі якщо умовами договору поруки, який підписано поручителем, передбачена згода поручителя на зміну основного зобов`язання, у тому числі встановлено, що поручитель надає згоду на всі без виключення наступні зміни. Останнім аргументом ОСОБА_2 зазначає положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» й те, що Позивач невірно обчислив суму боргу. Проте позовні вимоги КС «Істок» є законними та обґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до пунктів 1-2 статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Так відповідно до приписів статті 19 ЗУ «Про кредитні спілки» майно кредитної спілки формується за рахунок плати за надання своїм членам кредитів та інших послуг, а також доходів від провадження інших видів статутної діяльності. Згідно до статті 21 ЗУ «Про кредитні спілки » кредитна спілка відповідно до свого Статуту має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою. Провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається. Згідно до пункту 5.1. Статуту Кредитної Спілки «Істок» для досягнення мети кредитна спілка надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі. Таким чином Позивач мав право на надання кредитів та отримання за це плати, як законний спосіб отримання доходу від своєї діяльності. Згідно з частиною 2 статті 1 ЗУ «Про кредитні спілки» Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Відповідно до змісту статті 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитна спілка виступає фінансовою організацією, що надає фінансові послуги. При цьому фінансовою послугою є операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третьої особи за власний рахунок або за рахунок цієї особи з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Згідно зі ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими є послуги в тому числі надання коштів на умовах фінансового кредиту. Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, проте ані плата, ані інфляційні втрати, ані спеціальна відповідальність, що передбачена приписами статті 625 ЦК України не зазначаються у Законі на який посилається Відповідач з огляду на що в цій частині вимоги Кредитора є також законним. Аналогічна правова позиція щодо правомірності нарахування та стягнення пені, інфляційних втрат та відсотків згідно до статті 625 ЦК України викладена у Постанові Верховного Суду від 24.04.2018 р. справа № 127/13998/17, провадження № 61-11716св18, Постанові Чернігівського Апеляційного Суду від 10 вересня 2019 року м. Чернігів, справа № 749/298/19 та Постанові Запорізького апеляційного суду від 31 березня 2020 року, справа № 330/2044/19, провадження №22-ц/807/1338/20.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав. У відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні сторона відповідача посилалась на те, що про стягнення з ОСОБА_2 в солідарному порядку коштів в розмірі 146375 грн. 51 копійка на підставі укладеного договору поруки № ДК2-744 ДП1 від 18 березня 2019 року, є безпідставним. Ні про суму заборгованості станом на 26 вересня 2019 року, а ні про неналежне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором про споживчий кредит № ДК 2-744 від 18 березня 2019 року, а ні про прийняте заочне рішення Куликівського районного суду від 28.02.2020 року по справі №737/1029/19 ОСОБА_2 нічого не знав до блокування банківської зарплатної картки виконавчою службою.

Про додатковий договір №1 від 25 квітня 2019 року до договору про споживчий кредит № ДК 2-744 від 18 березня 2019 року, укладений між Кредитною спілкою «ІСТОК» та гр. ОСОБА_1 , він, як поручитель за договором про споживчий кредит № ДК 2-744 від 18 березня 2019 року, нічого не знав, оскільки жодних листів та/або повідомлень чи будь-яких додаткових угод про зміни умов Договору про споживчий кредит № ДК 2-744 від 18 березня 2019 року чи договору поруки № ДК2-744 ДП1 від 18 березня 2019 року від Кредитної спілки «ІСТОК» не отримував та не підписував. Розділом 3 Договору поруки № ДК2-744 ДП1 від 18 березня 2019 року визначено, що: «Сторони цього Договору встановлюють, що строк та умови виконання цього Договору можуть бути переглянуті сторонами за їх письмової згоди». Розділом 5 Договору поруки № ДК2-744 ДП1 від 18 березня 2019 року передбачено що: «Всі додатки, зміни та доповнення до цього Договору є його невід`ємною частиною при умові їх підписання Сторонами». Пунктом 5.7 роз.5 Договору поруки № ДК2-744 ДП1 від 18 березня 2019 року передбачено, що: «Усі повідомлення за цим Договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними в розділі 6 цього Договору адресами Сторін або на будь-яку іншу адресу, додатково повідомлену Сторонами один одному. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штампеля відділення зв`язку одержувача». На момент укладання Договору про споживчий кредит № ДК 2-744 від 18 березня 2019 року п.2.5 договору мав наступну редакцію: «Плата за надання кредиту становить 72,33 грн. щоденно. Також, з Договору поруки №ДК 2-744 ДП від 18 березня 2019 року встановлено, що: «Сторони цього Договору встановлюють що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Кредитор відповідати всім своїм майном за повне та своєчасне виконання всіх зобов`язань, передбачених умовами договору споживчий кредит №ДК2-744 від 18 березня 2019 року (далі по тексту кредитний договір), згідно якого Позичальником є громадянин України, член Кредитної спілки «ІСТОК» ОСОБА_1 (далі по тексту Позичальник) та на момент якого Позичальник отримав кредит в сумі 60000.00 Шістдесят тисяч гривень 00 копійок строком 24 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001% річних та плата за надання кредиту становить 72,33 грн. щоденно, що нараховуються згідно умов кредитного договору, а також погашення сум витрат Кредитора…». Відтак, він, ОСОБА_2 , не виступав та не міг виступати поручителем за вище зазначеною Додатковою угодою №1 до Договору про споживчий кредит № ДК 2-744 від 18 березня 2019 року, укладеною 25 квітня 2019 року між Кредитною спілкою «ІСТОК» та гр. ОСОБА_1 , за якою істотно змінились умови договору про споживчий кредит № ДК 2-744, а саме: де в 4 рази збільшились відсотки за користуванням позичальником кредитними коштами, оскільки будь-яких повідомлень щодо внесення змін та доповнень до п. 2.5 спірного договору він не отримував. Згоди на збільшення обсягу своєї відповідальності не надавав. Укладення додаткової угоди № 1 від 25.04.2019 р. до кредитного договору № ДК2 - 744 від 18.03.2019 р. та внесення змін п. 2.5 вказаного кредитного договору, за якими плата за надання кредиту змінюється у процентному співвідношенні, що призвело до збільшення загальної суми таких процентів і збільшення обсягу відповідальності поручителя, виходячи з відсутності доказів, які б свідчили, що він як поручитель був обізнаний із умовами цієї Додаткової угоди і надавав згоду на її укладення, є підставою для визнання її припиненою на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України. Як вбачається із ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Вважає, що його порука припинилася, оскільки, починаючи з 25 квітня 2019 року на підставі Додаткового договору №1 до Договору про споживчий кредит №ДК2-744 від 18.03.2019 року була збільшена плата за надання кредиту до 289, 31 грн. щоденно.
Щодо позовних вимог Кредитної спілки «ІСТОК» про стягнення з ОСОБА_2 в солідарному порядку коштів в розмірі 89 362, (Вісімдесят дев`ять тисяч триста шістдесят дві) грн. 36 коп., що включає в себе: заборгованість за платою за кредит 41 106 грн. 10 коп.; заборгованість по відсотках 0 грн. 32 коп.; інфляційні нарахування 588 грн. 72 коп.; 100% річних 41667 грн. 22 коп.; штраф 6000 грн. 00 коп., вважає їх необґрунтованими, безпідставними, що не відповідають нормам матеріального права, з огляду на таке:

Згідно з довідкою № 521 від 18.10.2019 року, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 з 16.03.2018 року перебуває на військовій службі у військовій частині № А/0222 Збройних сил України. Про дану обставини, а саме, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем Збройних сил України, Позивач - Кредитна спілка «ІСТОК» на момент укладання з ним договору поруки №ДК 2-744 ДП від 18 березня 2019 року знав, так само, як і знав про те, що ОСОБА_1 також є діючим військовослужбовцем Збройних сил України на момент укладання договору про споживчий кредит № ДК 2-744 від 18 березня 2019 року. У описовій частини рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року у цивільній справі № 761/39071/19 за позовом Кредитна спілка «ІСТОК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про дострокове стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит зазначено, що «30.01.2020 року до судувід відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що в Україні особливий період розпочався 18.03.2014 року і триває по теперішній час. При цьому відповідно до ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Він з 27.05.2016 року призваний на військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 та вважається мобілізованим. В мотивувальній частині рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року у цивільній справі № 761/39071/19 зазначено, що: «Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем».

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що «Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом».

Згідно з довідкою про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення ОСОБА_2 з 24 жовтня 2019 року по 26 березня 2020 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів у м. Часів Яр, м. Краматорськ.
З початком особливого періоду в державі, а саме з 18 березня 2014 року, усіх військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів було звільнено на підставі ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» від сплати процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, зокрема банками та фізичними особами. При цьому відповідно до законодавства України звільняти від сплати відсотків та штрафів військових повинні не лише банки, але і небанківські фінансові установи, зокрема, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг.

Так, рішенням Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.05.2018 року (справа № 521/12726/16-ц) касаційне провадження № 61-16144св18 було визнано, що штрафні санкції та проценти за користування кредитом не підлягають стягненню з військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів. На підставі положень статей 5, 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Верховний Суд дійшов висновку про те, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду не нараховуються штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом. При цьому, згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час. Аналогічну правову позицію з питань звільнення військовослужбовців від сплати процентів, штрафів та пені за кредитами було викладено в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі № 306/1157/15-ц та від 10.01.2019 року в справі № 327/353/16-ц. Водночас висновки Верховного Суду відповідно до частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) мають бути враховані судами при виборі й застосуванні норм права під час спірних правовідносинах.

Відповідач ОСОБА_1 у судові засідання 15 березня, 07 квітня, 18 та 28 травня 2021 року не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень ОСОБА_1 особисто отримував судові повістки неодноразово. Причини неявки суду не повідомлені. З клопотанням про відкладення слухання справи ОСОБА_1 до суду не звертався. Відзив від нього на позовну заяву до суду не надходив.

Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення учасників справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідач ОСОБА_1 отримав копію заочного рішення Куликівського районного суду від 28 лютого 2020 року 20 березня 2020 року (а.с. 103 т. 1) і до цього часу з заявою про перегляд заочного рішення не звертався. Тому суд не вбачає підстав для перегляду висновків суду щодо цього відповідача, викладених у рішенні Куликівського районного суду від 28 лютого 2020 року, та присудженої до стягнення на користь позивача суми.

На даний час судом встановлено, що ОСОБА_2 не з`являвся в судові засідання у 2020 році з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Згідно з записами у військовому квитку ОСОБА_2 він перебував на військовій службі за контрактом з 16.03.2018 року (а.с. 7 т.2).
ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 від 23.06.2020 року (а.с.8 т.2 ).
Довідкою № 521 від 18.10.2019 року, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 , підтверджено, що ОСОБА_2 з 16.03.2018 року перебуває на військовій службі у військовій частині № НОМЕР_1 Збройних сил України (а.с. 9 т.2 ).

Згідно з довідкою від 30.04.2020 № 221 ОСОБА_2 проходить військову службу у Збройних Силах України (а.с. 10 т. 2).
Згідно з довідкою про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, солдат ОСОБА_2 з 24 жовтня 2019 року по 26 березня 2020 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів у м. Часів Яр, м. Краматорськ (а.с. 11 т.2).
В суді також встановлено, що 18 березня 2019 року між Кредитною спілкою «Істок» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № ДК2-744, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 60 000 грн. терміном до 18 березня 2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,001 % річних (а.с. 21-22 т.1).

18 березня 2019 року між ОСОБА_2 та Кредитною спілкою «Істок» було укладено договір поруки № ДК2-744 ДП1, за яким поручитель зобов`язався відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № ДК2-744 від 18 березня 2019 року (а.с. 34 т.1).

Додатковим договором № 1 від 25 квітня 2019 року передбачено, що плата за надання кредиту становитиме 289,31 грн. Додатковий договір поручителем не підписаний, в договір поруки зміни не вносились (а.с. 23 т.1).

Згідно з розрахунком заборгованості, поданим позивачем, станом на 26.09.2019 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 складає 146375,51 грн., в тому числі заборгованість за основною сумою кредиту в сумі 57013,16 грн., заборгованість за платою в сумі 41106,10 грн., заборгованість за відсотками в сумі 0 грн. 32 коп., інфляційні нарахування в сумі 588 грн. 72 коп., 100% річних згідно ст. 625 ЦК України та п. 4.7.3 кредитного договору в сумі 41667,22 грн. та штраф в сумі 6 000 грн. (а.с. 37-38 т.1).

Відповідно до п.п. 4.1. і 4.3 Кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно сплачувати платежі, вказані у Графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань, що наведено у додатку до Кредитного договору, який є його невід`ємною частиною. Платежі проводяться позичальником згідно з графіком у повному обсязі шляхом внесення готівкою в касу або на зазначений у договорі рахунок.
Згідно з п. 6.2.2 Кредитного договору у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або відсотків більш як на один календарний місяць кредиту та/або відсотків більш як на один календарний місяць кредитор набуває права вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту та нарахованих плати та відсотків згідно умов Договору до дня повного виконання зобов`язань за Договором; вимагати відшкодування збитків, завданих Кредитору внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього Договору; вимагати від поручителів дострокового повного погашення кредиту та нарахованих плати та відсотків, згідно умов Договору.
Крім того, п. 4.7.3 Кредитного договору передбачено повернення позичальником суми боргу, основної суми кредиту та процентів, з урахуванням індексу інфляції та 100% річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за договором на підставі ст. 625 ЦК України.
П. 4.7.2 Кредитного договору передбачено відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 1 000,00 грн. за порушення сплати кожного платежу згідно Графіку платежів.
Відповідно до п. 2.1 Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором солідарно, нарівні з позичальником.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Враховуючи, що між Кредитною спілкою «Істок» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, умови якого позивачем були виконані, шляхом надання ОСОБА_1 кредитних коштів, останній взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, також ці зобов`язання не виконує відповідач ОСОБА_2 , суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: з відповідачів в солідарному порядку підлягають стягненню заборгованість за основною сумою кредиту 57 013 грн. 16 коп.; заборгованість за платою за кредит 13887 грн. 36 коп.; заборгованість по відсотках 0 грн. 32 коп.; інфляційні нарахування 588 грн. 72 коп.; 100% річних 41 667 грн. 22 коп.; штраф 6 000 грн. 00 коп.підлягають стягненню з позичальника ОСОБА_1 без участі поручителя.

В судовому засіданні було беззаперечно встановлено, що ОСОБА_2 з 18.03.2018 по теперішній час є військовослужбовцями в/ч НОМЕР_1 , учасником бойових дій, тому на нього поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року №1275-УП (підпунктом 3 пункту 4 Закону) внесено доповнення до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме статтю 14 доповнено пунктом 15 наступного змісту: «15. Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Таким чином, з 18 березня 2014 року в Україні відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» та абзацу 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» настав особливий період.

Правова позиція щодо тлумачення поняття «особливий період» однозначно висловлена Верховним Судом в постановах від 14.02.2018 року у справі № 131/1449/16-ц, від 14.02.2018 року у справі № 727/2187/16-ц, від 20.02.2018 року у справі № 640/4439/16-ц, від 21.02.2018 року у справі № 211/1546/16-ц, від 25.04.2018 року у справі № 205/1993/17-ц.

Тривалість особливого періоду не пов`язується з тривалістю мобілізації, строк якої встановлено пунктом 3 Указу, тобто 45 діб, про що вказано у постанові Верховного Суду від 25.05.2018 року у справі № 127/13998/17 та в ухвалі Верховного Суду від 11.06.2018 року у справі № 127/13998/17.

Отже, на момент укладення кредитного договору, а також в період його дії і на час розгляду справи судом в Україні діє особливий період, тому, відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язання по кредитному договору та проценти не нараховуються.

Плата за надання кредиту за своїм характером фактично є процентами за користування кредитом, тому нараховувалася відповідачу безпідставно з урахуванням п. 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Представник позивача послався на ст. 21 ЗУ «Про кредитні спілки», відповідно до якої кредитна спілка відповідно до свого Статуту має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою. Тобто в розумінні законодавця плата за кредит та проценти мають однакову правову природу.

Аналіз змісту кредитного договору у даній справі дає підстави для висновку, що плата за кредит у ньому фактично є фіксованими відсотками, натомість великий розмір цієї плати та її регулярний характер дають підстави для висновку, що плата за кредит у даному випадку не є платою за послуги кредитної спілки.

Оскільки нарахування інфляційних втрат і 100% річних здійснене позивачем на підставі ст. 625 ЦК України, а дана норма встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, суд дійшов висновку, що щодо військовослужбовця ОСОБА_2 вони були нараховані безпідставно.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за платою за кредит, заборгованості по відсоткам, інфляційних нарахувань, 100% річних та штрафу задоволенню не підлягають.

Разом з тим, норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» не звільняють військовослужбовців від виконання зобов`язання за кредитним договором повністю.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Частина перша статті 559 в редакції Закону № 2478-VIII від 03.07.2018.
У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати, тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов`язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред`явлення позову про визнання договору поруки припиненим.
З наданих суду та досліджених доказів встановлено, що за умовами п. 1.2 Договору поруки №ДК2-744 від 18.03.2019 поручитель погодився із правом кредитора та позичальника змінювати умови кредитного договору та надав згоду на всі без виключень наступні зміни та доповнення до кредитного договору. Однак, суд погоджується з позицією сторони відповідача, що відповідно до п. 3.3 договору поруки строк та умови виконання цього договору можуть бути переглянуті сторонами лише за їх письмовою згодою, а п5.7 роз. 5 договору поруки передбачено, що усі повідомлення за цим Договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними в розділі 6 цього Договору адресами Сторін або на будь-яку іншу адресу, додатково повідомлену Сторонами один одному.

Таким чином, надання поручителем права кредитору та позичальнику змінювати умови кредитного договору та його згода на всі без виключень наступні зміни та доповнення до кредитного договору не є безумовною. Умови про письмову згоду сторін договору на зміну його умов та належне повідомлення про ці зміни позивачем не виконані.
Суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_2 додатковий договір від 25.04.2019 року не підписував, позивач уклав з відповідачем ОСОБА_1 додаткову угоду про зміну зобов`язання по кредитному договору без відповідної згоди та повідомлення про те поручителя, порука ОСОБА_2 на виконання ОСОБА_1 підвищених зобов`язань після 25.04.2019 не поширюється.

Разом з тим, порука ОСОБА_2 в частині виконання ОСОБА_1 основного зобов`язання з 25.04.2019 не припинилась.
Наведені висновки суду повністю ґрунтуються на вимогах ч. 1 ст. 559 ЦК України: поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Основним зобов`язанням за кредитним договором № ДК2-744 від «18» березня 2019 року є заборгованість за основною сумою кредиту 60 000 грн. 00 коп.. З урахуванням часткового погашення ОСОБА_1 зазначеного кредиту сума боргу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 в солідарному порядку з ОСОБА_1 , становить 57013,16 грн.
За наявності відомостей про те, що ОСОБА_1 на момент укладення кредитного договору № ДК2-744 від «18» березня 2019 року, які містяться, у тому числі, і в судових рішеннях, суд не вбачає підстав для застування щодо цього відповідача пільг, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК). ОСОБА_1 , будучі належним чином повідомленим про день та час судового розгляду, даних, які б давали підстави для зменшення обсягу його відповідальності перед кредитором, суду не надав.

Керуючись статтями ст. ст. 4, 12-13, 19, 81, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК», , рахунок № НОМЕР_5 в АТ "АЛЬФА - БАНК" у м. Києві, за договором про споживчий кредит № ДК2-744 від «18» березня 2019 року, станом на 26.09.2019 року, заборгованість за основною сумою кредиту 57 013 грн. 16 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 на користь КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК», , рахунок № НОМЕР_5 в АТ "АЛЬФА - БАНК" у м. Києві, за договором про споживчий кредит № ДК2-744 від «18» березня 2019 року, станом на 26.09.2019 року, заборгованість за платою за кредит у розмірі 41106 грн. 10 коп.; заборгованість по відсотках 0 грн. 32 коп.; інфляційні нарахування 588 грн. 72 коп.; 100% річних 41 667 грн. 22 коп.; штраф 6 000 грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , судовий збір у розмірі 960 грн. 50 коп. на користь КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК», , рахунок № НОМЕР_5 в АТ "АЛЬФА - БАНК" у м. Києві.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір у розмірі 960 грн. 50 коп. на користь КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК», , рахунок № НОМЕР_5 в АТ "АЛЬФА - БАНК" у м. Києві.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний тест рішення суду складений 07.06.2021.

Суддя А. С. Лібстер