справа № 754/2903/16-ц головуючий у суді І інстанції Галась І.А.
провадження № 22-ц/824/5506/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданою представником ОСОБА_3 , на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою та просила поновити їй пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання по справі № 754/2903/16 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 3 122 280 грн., судового збору в розмірі 6 890 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 19 812 гр. 73 коп.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 травня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики у розмірі 3 122 280 грн., судовий збір в розмірі 6 890 грн. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 19 812 грн. 73 коп. 22 вересня 2017 року ОСОБА_4 отримала виконавчі листи № 754/2903/16 зі строком пред`явлення до виконання до 12 липня 2020 року. 30 червня 2020 року у ОСОБА_4 було виявлено COVID-19. Після виявлення вірусу ОСОБА_4 перебувала вдома на самоізоляції. 10 серпня 2020 року у позивача було повторно виявлено COVID-19. Після виявлення вірусу ОСОБА_4 перебувала вдома на самоізоляції до 16 вересня 2020 року. Відповідачі протягом 2017-2020 років виконували рішення добровільно, що стало підставою для не звернення до примусового виконання рішення суду в минулому, оскільки боржник просила цього не робити, так як їй доведеться ще й сплатити виконавчий збір у розмірі 10 %. Під час карантину було внесено зміни до ЦПК України, а саме до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, що теж має бути враховано.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року заяву ОСОБА_4 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими та відмовити у задоволенні заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідачі зазначають, що позивач повинна була пред`явити виконавчий лист до виконання до 12 липня 2020 року, однак, цього не зробила. Позивач надала суду підроблені докази, достовірність яких суд не перевірив. На запит адвоката лабораторією ЦЛД «Дніпролаб» було надано відповідь, в якій зазначено, що лабораторне обстеження з виявлення РНК коронавірусів SARS-CoV-2 методом ЗТ-ПЛР в режимі реального часу ОСОБА_4 в ЦЛД «Дніпролаб» не проводилося протягом 2020 року. Номера результатів досліджень, які вказані на бланках досліджень з реквізитами лабораторії не співпадають з датами досліджень. Під цими номерами були проведені дослідження іншим клієнтам, які зберігаються в архіві ЦЛБ «Дніпролаб». Відповідачі не були повідомлені про розгляд заяви та дату судового засідання. Оскільки відповідачі не були повідомлені про засідання, вони не мали можливості подати заяву про те, що даний доказ викликає сумнів з приводу його достовірності. Суду не надано належних доказів, що підтверджували б об`єктивну неможливість стягувача вчинити всі можливі дії, спрямовані на пред`явлення виконавчого документа до виконання у встановлені законом строки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначає, що крім копій ПЛР-тестів заявником було зазначено інші причини для поновлення строку. Конституцією України визначено обов`язковість виконання судових рішень. З початку карантину в Україні заявник перебувала вдома та не виходила з квартири без нагальної потреби, а після потепління перебувала на дачі. Саме по собі введення карантину завадило стягувачу звернутися до ДВС у період з 13 березня 2020 року по 12 липня 2020 року із заявою про відкриття виконавчого провадження, що може свідчити про поважність причин пропуску строку. Боржник добровільно сплачувала кошти на виконання рішення суду, що підтверджується довідкою від 20 грудня 2019 року та банківською випискою. ОСОБА_4 просить також врахувати похилий вік та поведінку відповідачів під час повернення боргу. Зокрема, останні не зверталися до суду із заявою про розстрочення суми боргу, а просто заздалегідь підготувалися до такого рішення, відчуживши від себе все своє нерухоме та рухоме майно для унеможливлення виконання рішення суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що з метою захисту прав стягувача та сприяння виконання рішення суду, яке набрало законної сили та обов`язкове для виконання на всій території України, згідно зі ст. 129-1 Конституції України заява про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання підлягає задоволенню, а обставини, викладені заявником в обґрунтування своїх вимог знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 травня 2017 року Деснянським районним судом міста Києва ухвалено рішення в цивільній справі № 754/2903/16 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики у розмірі 3 122 280 грн., судовий збір в розмірі 6 890 грн.

Рішенням Апеляційного суду міста Києві від 11 липня 2017 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 . Рішення Деснянського районного суду міста Києва в частині відмови у стягнення витрат на правову допомогу було скасовано та ухвалено нове про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 19 812 грн. 73 коп.

22 вересня 2017 року ОСОБА_4 отримала виконавчі листи № 754/2903/16 зі строком пред`явлення до виконання до 12 липня 2020 року.

Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що строк пред`явлення виконавчих листів закінчився 12 липня 2020 року. Звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_4 вказувала, зокрема, на те, що 30 червня 2020 року, тобто, за тринадцять днів до закінчення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, у неї було виявлено COVID-19. На підтвердження вказаної обставини заявник надала суду результат дослідження з Дніпролаб від 30 червня 2020 року, згідно з яким у ОСОБА_4 виявлено коронавірус SARS-CoV-2.

Разом з тим, у листі ТОВ «УКРПОЛІПАК» № 5 від 08 лютого 2021 року, доданому до апеляційної скарги, зазначено, що ОСОБА_4 не проводилося лабораторією ЦЛД «Дніпролаб» лабораторне обстеження з виявлення РНК коронавірусів SARS-CoV-2 методом ЗТ-ПЛР в режимі реального часу в ЦЛД «Дніпролаб» протягом 2020 року. Номера результатів досліджень, які вказані на бланках досліджень з реквізитами лабораторії не співпадають з датами досліджень. Під цими номерами були проведені дослідження іншим клієнтам, які зберігаються в архіві ЦЛД «Дніпролаб» (а.с.201, Т.1).

Вказаний лист приймається до уваги апеляційним судом, оскільки у суді першої інстанції він не був поданий з поважних причин, так як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 всупереч вимог ч. 3 ст. 433 ЦПК України не були повідомлені про розгляд заяви.

Вказана обставина заявником не заперечується. У зв`язку з цим, ОСОБА_4 не довела, що 30 червня 2020 року вона захворіла на коронавірус та не змогла своєчасно пред`явити виконавчі листи до виконання.

У заяві ОСОБА_4 серед іншого посилається на постанову Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» № 392 від 20 травня 2020 року та вказує на те, що з 22 травня 2020 року по 22 червня 2020 року вона підлягала обов`язковій самоізоляції як особа, яка досягла 60-річного віку.

Разом з тим, починаючи з 23 червня 2020 року вказана категорія осіб не підлягала обов`язковій самоізоляції. Під час поширення коронавірусної хвороби ніщо не позбавляло заявника направити заяву про відкриття виконавчого провадження та виконавчі листи до виконавчої служби засобами поштового зв`язку.

Крім того, у період з 22 вересня 2017 року, тобто, дня коли ОСОБА_4 отримала виконавчі листи, до початку поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, у тому числі, і до прийняття постанови КМУ № 392 у заявника було достатньо часу для того, щоб пред`явити виконавчі листи до виконання у межах встановленого законом строку.

ОСОБА_4 також посилається на те, що боржник добровільно сплачувала кошти на виконання рішення суду. Однак, часткове виконання боржником рішення суду не є поважною причиною пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Будучи обізнаною про те, що рішення набрало законної сили, питання щодо його розстрочення чи відстрочення судом не вирішувалося, а боржник лише частково вносить кошти в незначному розмірі на виконання рішення, ОСОБА_4 , проявивши розумну обачність, мала можливість пред`явити виконавчі листи до виконання у період з 22 вересня 2017 року по 12 липня 2020 року.

Обставини, які мали місце після 12 липня 2020 року та про які зазначає заявник, не мають значення, оскільки вони відбувалися після закінчення строків пред`явлення виконавчих листів до виконання та не можуть вважатися такими, що вказують на поважність причини пропуску такого строку.

Апеляційний суд погоджується з доводами позивача щодо обов`язковості виконання судових рішень. Разом з тим, учасник справи має добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та своєчасно пред`являти виконавчий лист до виконання у разі невиконання у добровільному порядку судового рішення. У разі несвоєчасного пред`явлення до виконання виконавчого листа стягувач повинен навести обґрунтовані та поважні причини пропуску строку, визначеного законом, надавши відповідні докази на їх підтвердження.

Враховуючи зазначене, причини, з якими ОСОБА_4 пов`язує поважність пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, не є поважними, ухвала суду першої інстанції у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи з прийняттям постанови по суті вимог заявника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 11 грудня 2020 року скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по справі № 754/2903/16 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 04 червня 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.