Провадження №2/760/3395/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2021 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі Омелько Г.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ляпін Дмитро Валентинович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ляпін Дмитро Валентинович та просить суд:

-визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем 02.03.2018, зареєстрованого в реєстрі за №3400 таким, що не підлягає виконанню;

-скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. від 17 липня 2018 року у рамках виконавчого провадження №56788351.

В обґрунтування позову вказав, що 15 липня 2008 року між позивачем та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк") був укладений договір кредиту №10-29/7940.

Зазначає, що відповідно до умов вказаного кредитного договору банк надав йому кредит у сумі 139690 дол. США для фінансування будівництва (інвестування) житла відповідно до договору про участь у фонді фінансування будівництва № KHTP- 000867/кВ від 25 червня 2008 року та договору про відступлення майнових прав № ДВМП-000867 від 03 липня 2008 року (зі змінами і доповненнями згідно додаткової угоди №1 від 15 липня 2008 року) що укладені між ОСОБА_1 та Фінансовою компанією, а позивач зобов`язався повернути кредитні кошти до 15 липня 2028 року та сплатити проценти за користування кредитом.

У забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором 15 липня 2008 року між ОСОБА_1 та АКБ " Укрсоцбанк " був укладений іпотечний договір №02-10/2983, за умовами якого він передав в іпотеку майнові права на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , будівництво якої не завершене і яка в майбутньому стане його власністю - до оформлення правовстановлюючих документів та належної реєстрації права власності на вищевказану квартиру, яка після оформлення правовстановлюючих документів та належної реєстрації права власності стане забезпеченням виконання моїх зобов`язань за кредитним договором.

28.07.2018 позивачу надійшла постанова приватного виконавця округу м. Києва Ляпіна Д.В. від 17.07.2018 про відкриття виконавчого провадження (ВП № 56788351) про примусове виконання виконавчого напису №3400 від 02.03.2018, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., про звернення стягнення на предмет іпотеки, власником якої є позивач - квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 була надіслана постанова приватного виконавця Ляпіна Д.В. про арешт вищезазначеного предмета іпотеки від 17.07.2018 у виконавчому провадженні (ВП №56788351) про примусове виконання виконавчого напису №3400 від 02.03.2018.

Вказує, що на його думку виконавчий напис було видано нотаріусом Чуловським В.А. з грубим порушенням закону, а тому він не підлягає виконанню.

Так, банк не мав права звертатися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, а нотаріус, відповідно, не мав права вчиняти такий напис, оскільки на момент здійснення виконавчого напису кредитні та iпотечні договори не були такими, що свідчать про безспірність вимоги.

У позовній заяві також зазначено, що вищезазначена квартира використовується як постійне місце проживання його та родини (дружини та неповнолітнього сина), має загальну площу 90,40 метрів квадратних, а отже, є такою, що відповідає критеріям встановленим п.1 ч.1 Закону України від 03.06.2014 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Зазначене підтверджується постановою про опис та арешт майна боржника від 08.08.2018, складеною приватним виконавцем Ляпіним Д.В.

Відповідно до положень ст. 151, 152 ЦПК України 02.08.2018 позивачем до Печерського районного суду була подана заява про забезпечення цього позову (справа 757/37789/18-ц), однак станом на дату подання позову, в супереч вимогам ст. 153 ЦПК України, заява судом не розглянута.

З огляду на викладене просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2018 позовну заяву ОСОБА_1 передано для розгляду за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

На підставі положення про автоматизовану систему документообігу суду та Засад використання автоматизованої системи документообігу суду позовну заяву розподілено 03.09.2018 та передано в провадження головуючому судді Усатовій І.А.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 07.09.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження з викликом сторін та надано відповідачу 30-денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

24.01.2019 ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Також 24.01.2019 ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва було задоволено клопотання представника позивача - ОСОБА_2 про витребування доказів у цивільній справі та витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича належним чином завірені копії документів, наданих ПАТ «Укрсоцбанк», на підставі яких вчинявся виконавчий напис від 02.03.2018 №3400.

05.04.2019 до канцелярії суду від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. надійшли пояснення по справі №757/39292/18.

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ляпіним Д.В., при примусовому виконанню виконавчого напису №3400 від 02.03.2018, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 17.07.2018 відкрите виконавче провадження №56788351 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3 .

Постановою від 17.07.2018 приватним виконавцем накладено арешт на зазначене нерухоме майно.

Вказує, що при примусовому виконанні зазначеного виконавчого напису встановлено факти, які свідчать про наявність підстав для застосування положень п.1 ч.1 Закону України від 03.06.2014 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», щодо заборони (мораторію) на звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_3 .

Керуючись приписами п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено Постанову про повергнення виконавчого документа стягувачу від 12.09.2018.

Зазначає, що відповідно до ч.3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна не був знятий.

Таким чином, пояснення по суті позовних вимог позивача відсутні у приватного виконавця Ляпіна Д.В., адже виходять за межі примусового виконання рішення та стосується правовідносин виключено між позивачем та відповідачем.

Вказує, що виконавче провадження щодо відповідача було завершене, примусового виконання на підставі оскаржуваного виконавчого напису приватним виконавцем Ляпіним Д.В. не здійснюється.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі та участі позивача, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі.

Приватний виконавець Ляпін Д.В. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі, по суті позовних вимог заперечень немає.

Представник приватного нотаріуса Чуловського В.А. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, якою просив розглянути справу без участі третьої особи, приватного нотаріуса Чуловського В.А. та його представника.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 15.07.2008 між ОСОБА_1 та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк") був укладений договір кредиту №10-29/7940, за умовами якого позичальник отримав від кредитора грошові кошти на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 139690 дол. США, зі сплатою 13 процентів річних та комісій та з кінцевим повернення заборгованості до 15 липня 2028 року.

Відповідно до п.1.2 цього договору, кредит надається позичальнику на наступні цілі: фінансування будівництва (інвестування) житла відповідно до договору про участь у фонді фінансування будівництва №КНТР-000867/кв від 25 червня 2008 року та договору про відступлення майнових прав №ДВМП-000867 від 03 липня 2008 року, що укладені між позичальником та ККУП «Фінансовою компанією «Житло-інвест».

Як зазначається в п.1.3 договору кредиту №10-29/7940 від 15.07.2008, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, позичальник передає кредитору в іпотеку майнові права на нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 , придбання якої, згідно з п.1.2 цього договору, надається кредит, заставною вартістю 904000 грн., що за офіційним курсом НБУ на дату укладання цього договору (за 100 дол. США - 484,17 грн.) еквівалентно сумі 186726 дол. США 71 центів.

15 липня 2008 року був підписаний іпотечний договір №02-10/2983 між ОСОБА_1 , та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк").

Предметом іпотеки, згідно вказаного договору, визначено майнові права на трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 .

Відповідно до договору про внесення змін до іпотечного договору №02-10/2983 від 15 липня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. та зареєстрованого в реєстрі за №4238 від 17 липня 2009 року, укладеного між ОСОБА_1 , як іпотекодержателем, та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк"), як іпотекодавцем, сторони домовились внести зміни до іпотечного договору та визначити зміст, розмір та порядок виконання основного зобов`язання, як повернення іпотекодавцем кредиту в розмірі 146178 дол.США 14 центів, з кінцевим терміном погашення кредиту до 15 липня 2028 року.

02.03.2018 ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. із заявою про вчинення виконавчого напису та просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається з виконавчого напису від 02.03.2018, зареєстрованого в реєстрі за №3400, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., було звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП № 56788351) від 17.07.2018, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ляпіним Д.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №3400, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А.02.03.2018.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. від 17.07.2018 було накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 6244049,71 грн.

Як вбачається з копії постанови про опис та арешт майна боржника від 08.08.2018, приватним виконавцем Ляпіним Д.В. проведено опис та арешт майна, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.09.2018, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ляпіним Д.В. було повернуто виконавчий напис №3400, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 02.03.2018, та авансовий внесок у розмірі 36734,95 стягувачу.

Як вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №116015104 від 02.03.2018, за ОСОБА_1 існувало три обтяження, а саме:

-заборона на нерухоме майно, реєстраційний №7569905, що зареєстровано 15.07.2008;

-іпотека, реєстраційний №2623721, що зареєстровано 24.11.2005, строк виконання 15.08.2026;

-іпотека, реєстраційний №7591185, що зареєстровано 23.07.2008, строк виконання 15.07.2028.

Відповідно до розрахунку вимоги банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 (ідент.код. НОМЕР_1 ) кредитної заборгованості за кредитним договором №10-29/7940 від 15.07.2008, станом на 17.07.2017 загальна сума заборгованості становить - 278375,27 дол. США, що еквівалентно 7242672,29 грн. (курс НБУ долар США - 26,017657).

Як зазначається в копії вимоги про усунення порушень/вимога про добровільне виселення, виготовленого ПАТ «УКРСОЦБАНК» від 04.12.2017, банк просить позичальника, ОСОБА_1 , у тридцятиденний строк сплатити заборгованість у розмірі 278375,27 дол. США.

Крім того, у вимозі зазначено, що у разі невиконання цієї вимоги, банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатної квартири АДРЕСА_4 .

За загальним правилом статтей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Крім того, відповідно до п.1 ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014, протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або;

таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, за недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не має права відступити (відчужити) на користь (у власність) іншої особи свої права вимоги до позичальників за кредитами, забезпеченням за якими виступає майно/майнові права, зазначені у підпункті 1 цього пункту.

Отже, даний закон ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014, міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а. Підстави для відступу від цього висновку відсутні.

Як вбачається з постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.09.2018, приватним виконавцем Ляпіним Д.М. встановлено наступне.

Відповідно до постанови про опис та арешт майна боржника від 08.08.2018 року із фотофіксацією, у вищезазначеній квартирі проживають боржник та члени його родини: жінка ОСОБА_3 та малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Зa інформацією Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві, станом на 23.07.2018, боржник зареєстрований за адресою, зазначеною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_5 . Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та повідомлення КП КMP «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (вих. №062/14-8756 (И-2018) від 23.07.2018), зазначений об`єкт нерухомого майна за боржником на праві власності не зареєстровано.

За відомостями з Державного реєстру іпотек - ОСОБА_5 є боржником за іпотечним договором № 3327 від 15.08.2005, iпотекодержатель: АKІБ «УкрСиббанк», об`єкт: квартира АДРЕСА_6 . За результатами вжитих виконавцем заходів встановлено, що по вказаному об`єкту нерухомого майна відсутні записи в Державному реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна.

У АДРЕСА_7 за вказаною адресою в наявності тільки жилий будинок під номером АДРЕСА_7, вказане також підтверджується відповіддю КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 23.07.2018 року за вих. № 062/14-8729.

За інформацією, наданою забудовником житлового будинку АДРЕСА_7 (лист вих. №778 від 15.08.2018 року), в будинку АДРЕСА_8 не існує, так як цей будинок був запланований та побудований на 129 квартир.

Разом з тим, відповідно до повідомлення КП КMP «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (вих. №062/14-9578 (И-2018) від 07.08.07.2018 та 062/14-9578(И-2018) від 07.08.2018), квартира АДРЕСА_6 на прав власності не реєструвалась.

Відповідно до відповіді Департаменту будівництва та житлового забезпечення (КМДА) вих №П0/908-1468 від 16.08.2018 року, свідоцтво про право власності на кв. АДРЕСА_9 не видавалось.

Отже, квартира АДРЕСА_3 використовується позивачем як місце постійного проживання та вона не могла бути примусово стягнута на підставі вчинення виконавчого напису від 02.03.2018.

Таким чином, враховуючи наведені докази та положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014, суд вважає, що позовні вимоги у частині визнання виконавчого напису, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем 02 березня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №3400 таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про скасування арешту квартири, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Положеннями частини першої статті 287 КАС визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи, органу Державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби або приватного виконавця при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. Такі висновки викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 22.01.2020 р. у справі № 340/25/19.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога про скасування арешту квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. від 17 липня 2018 року у рамках виконавчого провадження №56788351, має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.15,16, 18 ЦК України, ст.ст. 1, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, ст. ст. 2, 4, 5, 11, 12, 13, 76 - 82, 109, 110, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем 02 березня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №3400 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (ЄРДПОУ 00039019, адреса: м. Київ, вул. Ковпака, 29) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 ) судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Усатова І.А.