Справа № 206/5769/20
Провадження № 2/206/343/21
У Х В А Л А

22.01.2021року суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Сухоруков А.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коваль Владислава Сергійовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та його скасування,

встановив:

29 грудня 2020 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Коваль Владислава Сергійовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та його скасування.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2020 року по даній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позов заявлено з підстав визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та його скасування, у якому позивач просить суд визнати виконавчий напис від 23 листопада 2020 року №25505, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., таким, що не підлягає виконанню та скасувати його, а також стягнути з АТ «ІДЕЯ БАНК» судові витрати.

Також при подачі позовної заяви ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд задовольнити заяву та зупинити стягнення на підставі виконавчого напису №25505, виданого 23.11.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІДЕЯ БАНК» заборгованості за кредитним договором №Z29.00403.006190475 від 11 січня 2020 року в розмірі 241 206,32 грн., яке здійснюється державним виконавцем Коваль Владиславом Сергійовичем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у виконавчому провадженні №63958008 на час розгляду цивільної справи і до набрання законної сили рішенням суду.

Суддя, дослідивши матеріали справи, перевіривши додержання заявником вимогстатті 151 ЦПК України, вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, в тому числі, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також заборонити вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 2ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. п. 6, 7 Постанови Пленуму ВСУ №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, особам які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

За змістом ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Судом встановлено, предметом даного спору є визнання таким, що не підлягає визнати виконавчий напис від 23 листопада 2020 року №25505, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., таким, що не підлягає виконанню та скасувати його.

Отже, фактично заходи забезпечення позову та позовні вимоги ОСОБА_1 тотожні за змістом, оскільки мають на меті зупинення стягнення в межах виконавчого провадження.

Крім того, ОСОБА_1 , у разі задоволення його позовних вимог, не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідним позовом про повернення безпідставно стягнутих грошових коштів.

Також суд звертає увагу, що звернення до суду із заявою про забезпечення позову може відбуватись на будь-якій стадії судового процесу, а отже заявник не позбавлений можливості в подальшому повторно звернутися до суду з вмотивованою та обґрунтованою заявою про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на викладені обставини та беручи до уваги, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову - не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 149-154, 258-261, 353 ЦПК України,

ухвалив:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя А.О. Сухоруков