Справа № 462/3589/20
УХВАЛА

01 лютого 2021 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

при секретарі судових засідань: Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Львові скаргу ОСОБА_1 щодо невиконання рішень судів та ін.,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії керівника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та його підлеглих Залізничного відділу Державної виконавчої служби міста Львів щодо невиконання рішень судів по ВП № 48331832; зобов`язати керівника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та його підлеглих виконати рішення судів по ВП № 48331832 з урахуванням Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; здійснити судовий контроль за виконанням судового рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04.06.2015 р. справа №462/8526/14-ц; винести окрему ухвалу за фактом виявлення умисного невиконання судового рішення, що набрало законної сили, або перешкоджання його виконанню посадовими особами суб`єктів оскарження, яка надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи до порушників законодавства. Скаргу обґрунтував тим, що на даний час рішення суду від 04.06.2015 року не виконано, що порушує його права. Також покликається на постанову від 27.03.2019 р., у якій Верховний Суд зробив висновки про хибне тлумачення чинного законодавства попередніми судами: «Тлумачення пункту 7 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV свідчить, що виконавче провадження підлягає закінченню при визнанні боржника банкрутом, а не здійснення процедури ліквідації юридичної особи, постановив: ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до апеляційного суду». 29.05.2019р. Львівський апеляційний суд виконав вказівки касаційного суду та зазначив в ухвалі: «У цій справі боржником є державне підприємство, яке перебуває в процесі ліквідації. Згідно п.7 ч. І ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання боржника банкрутом. Тлумачення пункту 7 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент прийняття оскарженої постанови) свідчить, що виконавче провадження підлягає закінченню при визнанні боржника банкрутом, а не здійснення процедури ліквідації юридичної особи. З урахуванням наведених норм права та обставин справи апеляційний суд дійшов висновку, що дії Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції належить визнати неправомірними та скасувати постанову Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 30 вересня 2019 року ВП №48331832 про закінчення виконавчого провадження; визнано неправомірними дії Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, скасовано постанову Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 30 вересня 2015 року ВП №48331832 про закінчення виконавчого провадження, зобов`язано Залізничний відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції вжити заходів для виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04 червня 2015 року, з урахуванням Закону України «Про гарантій держави щодо виконання судових рішень». Крім цього, вказав, що у відповіді від 10.06.2020р. керівник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив, що рішення вони виконувати не бажають. Просить скаргу задовольнити.

У судове засіданні учасники справи не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином. Відповідно до положень ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вивчивши матеріали скарги та матеріали справи 462/3589/20, суд виходить з такого.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і за її межами.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04.06.2015 року постановлено стягнути з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку з врахуванням індексації та компенсації в сумі 1583279,32 грн. та стягнути з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» на користь ОСОБА_1 10000 грн. (десять тисяч гривень) моральної шкоди, яке набрало законної сили 21.07.2015 року.

Постановою Верховного Суду України від 27.03.2019 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01.06.2017 року про залишення без змін ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 07.12.2016 року про відмову в задоволенні скарги та справу направлено на новий апеляційний розгляд до апеляційного суду.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29.05.2019 року скасовано ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 07.12.2016 року та визнано неправомірними дії Залізничного відділу державної виконавчої служби, скасовано постанову Залізничного відділу державної виконавчої служби від 30.09.2015 року про закінчення виконавчого провадження, зобов`язано Залізничний відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції вжити заходів для виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04.06.2015 року з урахуванням Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Постановою заступника начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби Антощуком Б.В. 08.01.2020 року прийнято до виконання виконавче провадження № 48331832 по виконанню виконавчого листа № 462/8526/14-ц виданого 29.07.2015 року Залізничним районним судом м. Львова.

Разом з тим, як вбачається із відомостей автоматизованої системи документообігу Залізничного районного суду м. Львова Сміщук С.Л. 03.02.2020 року звернувся до Залізничного районного суду м. Львова із аналогічною скаргою у справі № 462/8526/14-ц, яку розглянуто судом 12.02.2020 року.

Постановою Львівського апеляційного суду від 16.10.2020 року ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 12 лютого 2020 року скасовано і направлено справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.11.2020 року скаргу ОСОБА_1 щодо невиконання рішення суду задоволено частково, визнано дії Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невиконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04.06.2015 року неправомірними; зобов`язано Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вжити заходів щодо виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04.06.2015 року, у задоволенні решти скарги відмовлено.

Враховуючи наведене, у суду відсутні правові підстави для повторного розгляду аналогічних вимог ОСОБА_1 , а тому у задоволенні даної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. .258-260, 451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

у задоволенні скарги ОСОБА_1 щодо невиконання рішень судів та ін. відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, або в порядку та строки, визначені ст. 354, 355 ЦПК України.

Текст судового рішення складений 01.02.2021 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.