Справа № 428/8549/20
Провадження № 22-ц/810/962/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів Назарової М.В., Стахової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 листопада 2020 року постановлену судом у складі судді Посохова І. С.

у справі про стягнення збитків від інфляції, 3 % річних та моральної шкоди

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Харків)

відповідач ГУ ДКСУ у Луганській області

відповідач Сватівський районний суд Луганської області

відповідач Державна казначейська служба України

встановив:

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив стягнути на його користь з Державного бюджету України компенсацію збитків від інфляції у сумі 11500 грн., 3 % річних 1475 грн., моральну шкоду у сумі 10 000 грн, спричинених неправомірними діями та бездіяльністю Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Харків), Головного управління ДКСУ у Луганській області, Сватівського районного суду Луганської області, Державної казначейської служби України у виконанні виконавчого листа №2-289/04 від 08.02.2008 року за період часу з 31.03.2008 року до 18.12.2017 року, а всього стягнути 22 975 грн.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 листопада 2020 року у відкритті провадження у даній справі за вказаним позовом в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Сватівського районного суду Луганської області відмовлено.

Позов ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Головного управління ДКСУ у Луганській області, Державної казначейської служби України про стягнення збитків від інфляції, 3 % річних та моральної шкоди прийнятий до розгляду та відкрито провадження у справі.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції в частині відмови у відкритті провадження щодо позовних вимог до Сватівського районного суду Луганської області позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність ухвали суду в оскаржуваній частині просив її скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За доводами апеляційної скарги позивач вважає, що суд дійшов помилкових висновків про наявність підстав для відмови у відкритті провадження за його позовними вимогами до Сватівського районного суду Луганської області, що призвело до порушення судом норм процесуального права, оскільки у позові не оскаржується процесуальні дії ( бездіяльність) саме судді, а лише ставиться питання про тривалу затримку виконання рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 07.05.2007 року з вини суду, як органу державної влади, тому відсутні ознаки позовних вимог, що унеможливлюють розгляд справи у цій частині, а конкретні причини бездіяльності Сватівського районного суду Луганської області, зокрема винні дії тих, чи інших посадових осіб суду, можуть бути встановлені лише при розгляді справи по суті, тому вважає що є підстави для відкриття провадження у справі за вказаними вимогами до Сватівського районного суду Луганської області із подальшим закриттям, якщо в ході встановлення обставин по справі буде з`ясовано, що потрібно вирішувати питання саме про неправомірні дії ( бездіяльність) судді в іншому судовому процесі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції в частині відмови у відкритті провадження у даній справі за вказаним позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог до Сватівського районного суду Луганської області.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи судове рішення в оскаржуваній частині, суд виходив з того, що у даній справі поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» щодо заявлених ОСОБА_1 вимог слід тлумачити як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду. А тому зазначені вимоги не можуть бути вирішені в судах жодної юрисдикції.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвали та зауважує наступне.

Предметом позову є матеріально правова вимога позивача до відповідача щодо якої він просить ухвалити рішення, а підставою обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Обґрунтуванням позовних вимог позивача до Сватівського районного суду Луганської області є тривале, несвоєчасне виконання з вини посадових осіб суду рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 07.05.2007 року, що призвело до порушення майнових прав позивача на отримання грошових коштів за судовим рішенням, спричинення збитків від інфляції, 3 % річних та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.10.2020 у справі № 826/56/18, відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Положеннями статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституціїі законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Конституційний Суд України в пункті 4.2 Рішення від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 роз`яснив, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судового розгляду справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Що ж стосується актів, дій або бездіяльності посадових і службових осіб органів судової влади, що належать до сфери управлінської діяльності, то вони можуть бути оскаржені до суду на загальних підставах.

Отже, оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише в межах відповідної судової справи, у якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (не вчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та із судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними визначеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає висновок суду про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Головного управління ДКСУ у Луганській області, Державної казначейської служби України про стягнення збитків від інфляції, 3 % річних та моральної шкоди в частині позовних вимог до Сватівського районного суду Луганської області є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Порушень судом норм процесуального права, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлена з додержанням вказаних вище вимог, підстав для її скасування з мотивів, наведених у скарзі не має.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.374,375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повної постанови 25 січня 2021 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: М.В. Назарова

Н.В. Стахова