Провадження 2/557/98/2021
Справа 557/1389/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року смт Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області у складі:

судді Оленич Ю.В.,

секретарі судового засідання Лисанець М.В., Гуменюк Н.П.,

номер справи 557/1389/20,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Гоща в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що на підставі договору дарування від 06 березня 2020 року є власником 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , а відповідач - є власником 1/4 частини вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24 березня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Савчук Н.Г. Ринкова вартість вказаної однокімнатної квартири, загальною площею 36,5 кв.м, житловою площею 19 кв.м, згідно висновку експерта складає 215 496 гривень та поділ її в натурі є неможливим.

Позивач стверджує, що у вказаній квартирі вже більше десяти років ніхто не проживає, з ініціативи батька відповідача шляхом демонтажу припинено газопостачання та відповідач не несе витрат з утримання майна, а такі несе позивач і має необхідність на даний час проживати у цій квартирі та в повній мірі використовувати своє право власності, здійснити дії для підключення квартири до газопостачання, однак відповідач у цьому не зацікавлений.

Вказуючи на те, що частка відповідача у праві власності є незначною, поділ квартири в натурі неможливий, як і спільне користування такою, а також на те, що ОСОБА_2 проживає з батьками в с. Горбаків, а тому припинення права власності не завдасть шкоди його інтересам, позивач просить в порядку ст. 365 ЦК України припинити право власності ОСОБА_2 на належну йому 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , визнавши на цю частку право власності за нею, стягнувши з неї на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації вартості його частки у квартирі грошові кошти у розмірі 53 874 гривні, які остання зобов`язалася внести на депозитний рахунок суду.

У поданому відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_3 зазначив, що позов не визнає з огляду на його безпідставність. В обґрунтування такої своєї позиції останній зазначив, що ОСОБА_4 , який подарував ОСОБА_1 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , незаконно став власником вказаної частини у спірній квартирі після смерті своєї дружини ОСОБА_5 , рідної тітки відповідача ОСОБА_2 , яка померла у 2013 році.

Також у відзиві ОСОБА_3 зазначено, що ще у 2014 році його син ОСОБА_2 оспорював право власності на зазначену квартиру дарувальника ОСОБА_4 , а тому сім`я відповідача залишає за собою право оскаржити в судовому порядку договір дарування частки у квартирі від 06 березня 2020 року та право стягнути з ОСОБА_4 частину коштів, які були витрачені на лікування та поховання померлої ОСОБА_5 та які останній зобов`язувався віддати при продажі спірної квартири, надавши про це відповідну розписку.

На переконання ОСОБА_3 , спірна квартира була приватною власністю померлої ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_4 з нею з березня 2002 року по день смерті не проживав та квартири не утримував, допомогу померлій надавала сім`я ОСОБА_6 , лікувала її та у подальшому поховала, про що ОСОБА_3 зазначено у поданих до суду 02 березня 2021 року запереченнях.

Також останній піддає сумніву необхідність проживання позивача у спірній квартирі, так як така проживає у власному будинку. Водночас ОСОБА_3 зауважує на тому, що припинення права власності завдасть шкоди інтересам ОСОБА_2 , оскільки такий свого житла немає.

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2020 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

02 березня 2021 року ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області задоволено клопотання позивача про виклик свідків та надання дозволу на внесення коштів на депозитний рахунок, задоволено клопотання представника ОСОБА_3 про приєднання до матеріалів справи доказів, підготовче провадження по даній справі закрито та таку призначено до судового розгляду по суті.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили такий задовольнити, з підстав, зазначених у позові. При цьому, представник позивача зауважила, що відшкодування коштів на поховання ОСОБА_5 не є предметом даного спору, крім того ні відповідач, ні його батько не мають права на оскарження договору дарування. Зазначила остання також і про те, що відповідач після переходу у його власність частки у спірній квартирі будь-яких дій, щоб використовувати таку за призначенням не здійснював, його речі у квартирі відсутні, ремонт квартири він не здійснював, будь-яких витрат по утриманню квартири не несе, а тому, на переконання представника, не зацікавлений у використанні цієї квартири для проживання. Натомість позивач, як зазначила її представник, відремонтувала двері, врізала замок, зробила косметичний ремонт, замінила сантехніку, оплатила підключення квартири до загальної місцевої каналізації, так як бажає проживати у квартирі та використовувати її за призначенням. Зауважила представник позивача і на тому, що позивачем повністю забезпечено право відповідача на отримання компенсації ринкової вартості його частки в квартирі, так як нею внесено відповідні кошти на депозитний рахунок суду.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, місце та дату розгляду справи.

Представники ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у судовому засіданні позов не визнали, вказавши на зазначені у відзиві обставини.

Заслухавши учасників процесу, свідка, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов слід задовольнити зважаючи на таке.

Судом установлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 06 березня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Рівненської області Савчук Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за №151, на праві спільної часткової власності належить 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 24 березня 2017 року приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Рівненської області Савчук Н.Г. на праві спільної часткової власності належить 1/4 частки вказаної квартири.

Вказані обставини стверджуються даними договору дарування від 06 березня 2020 року (арк. спр. 6), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 березня 2020 року щодо об`єкта нерухомого майна №12 (арк. спр. 7) та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №12 від 27 жовтня 2020 року (арк. спр. 8-10).

Згідно висновку експерта №106/20 від 03 серпня 2020 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи по заяві ОСОБА_1 , провести поділ у натурі квартири АДРЕСА_1 , між двома співвласниками у співвідношенні: 3/4 та 1/4 частки не надається можливим. При цьому ринкова вартість квартири може становити 215 496 гривень, а 1/4 частки - 53 874 гривні (арк. спр. 12-40).

Позивачем ОСОБА_1 внесено на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області 53 874 гривні вартості 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , що стверджується даними квитанції 0.0..1 від 26 березня 2021 року (арк. спр. 95).

З довідки Горбаківської сільської ради Гощанського району Рівненської області №2830 від 26 жовтня 2020 року судом установлено, що ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 , 1/4 частка якої належить останньому, не зареєстрований і не проживає (арк. спр. 11).

Як убачається з даних повідомлення відділу обліку та моніторингу інформації реєстрації місця проживання УДМС в Рівненській області від 05 листопада 2020 року за вих. №04/17794, ОСОБА_2 з 18 вересня 2018 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (арк. спр. 46).

Про те, що у спірній квартирі відповідач не проживає у судовому засіданні ствердила і свідок ОСОБА_8 , яка також зазначила, що ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , ніколи не проживав, утриманням квартири займається ОСОБА_1 , зокрема оплачувала кошти на підведення каналізації, зробила косметичний ремонт у квартирі.

Позивач, вказуючи на незначну частку відповідача у праві спільної часткової власності та неможливість виділу такої у натурі, а також на те, що припинення права власності відповідача на частку в квартирі не завдасть шкоди його інтересам, звернулась до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Предметом судового розгляду є припинення права власності відповідача на частку у спільному майні на вимогу іншого співвласника на підставі ст. 365 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що визначено ч. 1 ст. 358 ЦК України.

У ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 (провадження №12-180гс18) зроблено висновок, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

При визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року, викладені в абз. 3 п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до яких, розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею (абз. 4-5 п. 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»).

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, суд приходить переконання про доведеність сукупності, визначених ст. 365 ЦК України, умов припинення права особи на частку у спільному майні та наявність, передбачених законом, підстав для припинення права власності відповідача на частку у праві власності на квартиру.

При цьому суд враховує аргументи позивача, наведені нею на підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, оскільки такі не спростовані стороною відповідача та підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України.

Суд вважає встановленою ту обставину, що 1/4 частка відповідача у спільному нерухомому майні, що є предметом спору, в порівнянні з часткою позивача - 3/4, є незначною. Крім цього, як було встановлено згідно висновку експерта №106/20 від 03 серпня 2020 року, про що зазначено вище, спірна квартира є неподільною, виділення частки відповідача в натурі є неможливим.

Водночас, встановлені судом обставини вказують на те, що спільне користування спірною квартирою є неможливим.

А тому, беручи до уваги, що згоди між сторонами про спільне користування спірним нерухомим майном не досягнуто, крім цього, ОСОБА_2 у спірній квартирі не зареєстрований та не проживає, витрати по утриманню майна не несе, суд прийшов висновку, що припинення права власності на його частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його сім`ї, у зв`язку з чим відхиляє покликання ОСОБА_3 з даного приводу.

Такого висновку суд прийшов також з урахуванням особливостей об`єкта, який є спільним майном, - однокімнатної квартири, житлова площа якої становить 19 кв.м, при нормі жилої площі на одну особу в розмірі 13,65 кв.м.

Щодо стосується решти аргументів ОСОБА_3 з приводу відсутності підстав для задоволення позову, то такі, на переконання суду, очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними, а тому не підлягають мотивованій оцінці суду при вирішенні даного спору.

З огляду на зазначене, суд зауважує, що подані ОСОБА_3 на підтвердження своїх заперечень такі докази, як кредитні договори від 23 вересня 2004 року, 28 грудня 2006 року, опис газового обладнання, акт зняття лічильника газу для проведення повірки від 06 лютого 2014 року, договір про надання послуг з газопостачання від 15 березня 2006 року (арк. спр. 87-91), довідка Горбаківської сільської ради, розписка від 28 грудня 2013 року, поштове повідомлення та письмові пояснення свідків (арк. спр. 93-97) є неналежними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України, а тому судом відхиляються.

Іншою необхідною умовою постановлення рішення про припинення права особи на частку у спільному майні згідно приписів ч. 2 ст. 365 ЦК України є попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Так, згідно наданого позивачем висновку експерта №106/20 від 03 серпня 2020 року, ринкова вартість за цінами на час проведення експертизи 1/4 частки спірної квартири становить 53 874 гривні. Грошову суму такої вартості внесено позивачем ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області згідно квитанції №0.0..1 від 26 березня 2021 року.

Враховуючи вище наведене у сукупності, зокрема те, що частка відповідача у спірній квартирі є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, те, що припинення права власності останнього на частку у квартирі не завдасть істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його сім`ї, а також те, що відповідний розмір компенсації за таку частку внесений позивачем на депозитний рахунок суду і такий розмір компенсації не спростований відповідачем, суд прийшов висновку про наявність правових підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, для припинення права власності ОСОБА_2 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , з виплатою йому грошової компенсації вартості цієї частки в сумі 53 874 гривні та визнання права власності позивача на цю частку квартири, а тому позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільній частковій власності - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .

Компенсувати ОСОБА_2 з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації в Рівненській області суму - 53 874 (п`ятдесят три тисячі вісімсот сімдесят чотири) гривні, внесених ОСОБА_1 , як частину вартості 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду або через Гощанський районний суд Рівненської області (відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНРКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 07 червня 2021 року.

Суддя Ю.В. Оленич