Справа № 939/182/20
РІШЕННЯ

Іменем України

28 січня 2021 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого судді - Унятицького Д.Є.

за участю секретаря - Щербакової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Бородянка цивільну справу за позовом релігійної організації "Релігійна Громада Парафія святих мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії Київської єпархії Української православної церкви смт Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області" до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що релігійній організації "Релігійна громада парафія святих мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії Київської Єпархії Української православної церкви смт Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області" належать на праві власності будівлі храму з допоміжними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та земельна ділянка за вказаною адресою площею 0,15, кадастровий номер :02:015:0034, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій. Указом Митрополита Київського і всієї України предстоятеля Православної церкви України Єпіфанія №339 від 22 липня 2019 року, священик ОСОБА_2 був призначений настоятелем парафії Святих мучениць Віри , Надії , Любові та матері їх Софії Київської Єпархії Української православної церкви смт Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області. Указом Митрополита Київського №481 від 29 липня 2019 року ОСОБА_2 звільнений з настоятеля вказаної парафії, у зв`язку з діями, що вносять розділення в церковне середовище. Указом №480 від 29 липня 2019 року протоієрей ОСОБА_5 призначений настоятелем парафії Святих мучениць Віри, Надії , Любові та матері їх Софії Київської Єпархії Української православної церкви смт Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області. Після звільнення колишній священик парафії С.Струк продовжує займати приміщення храму з допоміжними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та чинить громаді перешкоди в користуванні вказаною нерухомістю, а саме: перешкоджає доступу до приміщень змінивши в них двері з замками та поставивши на вікна грати. В зв`язку з цим громада вимушена відправляти службу на вулиці, а не в приміщеннях храму, що є грубим порушенням майнових прав громади. Відповідач вселився в приміщення громадського будиночку при храмі, літ. "А" і теж перешкоджає громаді в користуванні цим приміщенням. Оскільки незаконні дії відповідача призводять до тривалого конфлікту з релігійною громадою селища просив усунути перешкоди в користуванні будівлею храму з допоміжними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , шляхом звільнення ОСОБА_1 зайнятих ним приміщень та повернення ключів від храму та будинку релігійної організації представнику позивача, голові парафіяльної ради релігійної організації.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 позов підтримали, викладене підтвердили.

Відповідач та його представники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 подали відзив, зазначивши, що у 2008 році відбулося створення парафії. З 2010 року її очолив ОСОБА_1 , який з моменту призначення фактично розбудовував приміщення Релігійної громади УПЦ Київського патріархату Мцц. Віри, Надії, Любові та матері їх Софії смт Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області. Коли збудували основні приміщення храму священик ОСОБА_1 , з 2014 року постійно проживає в житловій частині храму разом з дружиною ОСОБА_20 та малолітньою дочкою інвалідом дитинства ОСОБА_13 , займаючи частину приміщення парафіяльного будинку. Таким чином позивач, звертаючись з вказаним позовом фактично намагається виселити родину священика з дружиною та малолітньою дочкою, яка має вади здоров`я. Такі дії позивача суперечать основам православної віри та моралі, чинному законодавству та порушують конституційні права на житло. Родиною ОСОБА_20 зроблено значний внесок в будівництво храму як особистою працею так і грошовими коштами. За період з 2010-2019 розмір коштів, витрачених ними на будівельні потреби храму перевищує 10 000 доларів США. На замовлення відповідача виготовлялися документи на виділення земельної ділянки, підключення її до електромережі, укладалися відповідні договори, замовлялись проекти землеустрою, будівництва та ін. Тому відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У даному випадку таке звернення є превентивною мірою. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вимоги про усунення перешкод в користуванні будівлею храму з допоміжними будівлями та спорудами, шляхом звільнення їх ОСОБА_1 є безпідставним та незаконними. Оскільки жодного факту про те, що він чинить громаді перешкоди у користуванні власністю не встановлено, то підстав для задоволення позову не вбачається.

Позивач подав відповідь на відзив, мотивуючи тим, що відповідач не надав жодних доказів про вкладення власних коштів в будівництво храму та парафіяльного будиночку. Релігійна громада дійсно зареєстрована в 2008 році, а відповідач призначений на посаду тільки в 2010 році. На той час земельна ділянка для будівництва храму вже була виділена церковній громаді (23 грудня 2008 року), а будівництво храму почалося до його призначення на посаду за кошти громади та пожертви прихожан. ОСОБА_1 , як священик парафії тільки розпоряджався коштами релігійної громади. Відповідач сплутав особисту власність з власністю громади. Ніяких прав на користування громадськими будівлями він не має, оскільки такого дозволу релігійна громада йому не надавала, ніякого відношення до власності громади він не має і мати не може. З документів, наданих відповідачем вбачається, що землекористувачем та власником будівель являється не ОСОБА_1 , а релігійна громада. При цьому мова йде не про житловий будинок чи квартиру, а про громадські будівлі з іншим призначенням, а саме - храму, призначеного для богослужіння та парафіяльного будинку, призначеного для просвітницько-громадської діяльності. Твердження відповідача, що він не перешкоджає громаді користуватися храмом не відповідають дійсності та спростовуються актами, в яких зазначено, що саме ОСОБА_1 за допомогою сторонніх осіб змінив замки на вхідних дверях і поставив решітки, перекривши доступ громаді до приміщенні храму. Відповідач не має права одноособово розпоряджатись майном парафії та чинити власнику (громаді) перешкоди в користуванні цим майном, оскільки не являється членом парафії.

Представник відповідача ОСОБА_15 в судовому засіданні обставини, викладені у відзиві на позов не підтримала. Заперечувала позов мотивуючи тим, що відповідач користується будівлею храму за іншою адресою, а тому не перешкоджає позивачу у користуванні його власністю.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні 02 листопада 2020 року обставини викладені у його відзиві не підтримав, підтримав позицію свого представника ОСОБА_15

Заявою, поданою до суду 18 грудня 2020 року (т.2 а.с. 55-59) відповідач ОСОБА_1 повідомив, що не підтримує пояснення надані в судовому засіданні його представником ОСОБА_15 , оскільки не існує двох земельних ділянок, і це одна і та сама земельна ділянка.

В подальшому відповідач відмовився брати участь у судовому засіданні.

Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представників, свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що релігійна організація "Релігійна Громада Парафія святих мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії Київської єпархії Української православної церкви смт Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області" (позивач) являється власником будівлі храму з допоміжними будівлями та спорудами та земельної ділянки кадастровий номер :02:015:0034 площею 0,15 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою (т.1 а.с.11,12, 76).

З показів свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та акту ревізійної комісії про проведення інвентаризації від 05 січня 2020 року вбачається, що відповідач чинить перешкоди в користуванні будівлею парафіяльного храму, за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.26).

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач перешкоджає позивачу у користуванні своїм майном на власний розсуд, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Керуючись ст.259-260 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов релігійної організації "Релігійна Громада Парафія святих мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії Київської єпархії Української православної церкви смт Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області" до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити зайняті ним приміщення будівлі храму з допоміжними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та повернути ключі від храму та будинку релігійної організації голові парафіяльної ради релігійної організації.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 02 лютого 2021 року.

Головуючий-суддяД.Унятицький