Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2125/21 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 16 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/2125/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Житомирська міська рада, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення незаконної прибудови, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить зобов`язати відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування площею 0,008 га, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення за власний рахунок прибудови (бетонного фундаменту).

В обґрунтування позову зазначає, що він перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , якій на праві власності належить частина будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Вказує, що вказана частина будинку використовується як магазин-склад для зберігання та реалізації продуктів харчування. Зазначає, що інша частина будинку, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 та використовується як жиле приміщення її дочкою ОСОБА_4 . Вказує, що у зв`язку із здійсненням підприємницької діяльності у нього виникає необхідність регулярно під`їжджати автомобілем до складу-магазину за вказаною адресою для доставки товару або вивезення продукції на реалізацію.

Зазначає, що у липні 2018 року до зовнішньої стіни частини будинку АДРЕСА_4 , яка належить відповідачу, було влаштовано монолітний фундамент, розмірами 2,0 м x 4,0 м, шириною 0,25 м. Вказує, що жодних погоджень щодо такої прибудови ні він ні його дружина не надавали, оскільки така прибудова перешкоджає вільному та безпечному проїзду автотранспорту до складу-магазину. Зазначає, що неодноразово звертався до ОСОБА_2 з проханням припинити незаконне будівництво та розібрати фундамент, однак всі його законні вимоги були проігноровані. Тому, він звертався до контролюючих органів, які здійснюють нагляд за дотриманням законодавства в сфері будівництва та землекористування, з проханням перевірити законність здійснення даної прибудови та вжити заходи щодо її припинення. За результатами проведеної в липні 2018 року Управлінням державного архітектурного управління Житомирської міської ради перевірки відносно власника квартири ОСОБА_2 , складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 96 КУпАП, накладено штраф у розмірі двохсот п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Відповідачу надано припис про зупинення будівельних робіт та усунення виявлених порушень містобудівного законодавства.

Зазначає, що у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог Управління державного архітектурного управління щодо усунення виявлених порушень Житомирська міська рада як власник незаконно зайнятої земельної ділянки звернулась до суду із позовом про знесення самовільно зайнятої ділянки. Рішенням суду першої інстанції позов задоволено. Постановою Житомирського апеляційного суду від 25.08.2020 року ухвалено відмовити у задоволенні позову.

Вказує, що порушення його прав полягає у тому, що відповідач, фактично на свій власний розсуд без відповідних дозвільних документів самовільно веде будівництво на земельній ділянці, що належить до земель комунальної власності і тим самим створює йому та іншим особам перешкоди для користування земельною ділянкою загального користування по АДРЕСА_2 , зокрема для в`їзду та виїзду автотранспорту у двір до магазину-складу.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення по суті заявлених позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки викладені у рішенні суду, не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що суд не взяв до уваги факт порушення відповідачем земельного законодавства України, не надав належної оцінки поясненням сторін у справі. Вказує, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення, виходив з того, що рішенням Житомирської міської ради від 20.06.2019 відповідачу надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою. Проте, вважає, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою жодною мірою не змінює статус земельної ділянки, на якій здійснено прибудову, а дозвіл власника землі на здійснення певних дій на цій землі не означає право на незаконне (самовільне) будівництво та не свідчить про правомірність дій відповідача. Окрім того, зазначає, що згідно з відповіді на запит №1828/13 вбачається, що доступ до об`єкту нерухомості по АДРЕСА_2 та вказаної земельної ділянки здійснюється із земель загального користування (заїзд) шириною близько 5 метрів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано відомостей про чіткі межі ділянки дороги саме як проїзду, його ширини, про наявність іншої інфраструктури, що гарантує безпеку не лише руху транспортному засобу, але й іншим учасникам дорожнього руху - пішоходам, а також забезпечує відсутність шкідливого впливу на конструкції будинків і споруд з метою недопущення їх руйнування. Окрім того, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Житомирської міської ради від 20.06.2019 відповідачу надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою, мотивована відмова, зокрема внаслідок невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населеного пункту та іншої містобудівної документації, не складено.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 134773113 ОСОБА_3 є власником нежитлового приміщення, магазину-складу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 24.01.2020.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець, за видом економічної діяльності - оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, здійснює господарську діяльність за місцем розташування магазину-складу.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відповідачу ОСОБА_2 належить 9/200 частин у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 .

В період 2018 року відповідачем здійснено самочинну прибудову до зовнішньої стіни будинку у вигляді бетонного фундаменту орієнтовними розмірами 2,0 м на 4,0 м, шириною 0,25 м. Стіна будинку, до якої здійснено прибудову, звернута до дороги, що використовується для проїзду автомобілями до магазину-складу, в тому числі позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався 04.07.2018 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради та 09.07.2018 до Головного управління Держеокадастру у Житомирській області щодо проведення перевірки законності будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 .

За наслідком виявлення самочинних будівельних робіт відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення від 12.07.2018, винесено припис №40/18 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, постановою від 17 липня 2018 року особу визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 96 КУпАП.

Зі змісту відповіді про розгляд звернення від 23.04.2020 № 25/Кол-3226 вбачається, що рішенням Житомирської міської ради від 20 червня 2019 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки, площею 0,01 га по АДРЕСА_4 .

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналогічна норма міститься в Земельному кодексі України, а саме - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків (ст.152 ЗК України).

Тлумачення наведених норм земельного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Умовами для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Дане твердження узгоджується і з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №599/340/16.

Відповідно до частини першої ст.4 ЦПК України, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно роз`яснень, наданих у п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач є відповідальним за це.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування площею 0,008 га, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення за власний рахунок прибудови (бетонного фундаменту), посилаючись на те, що частина будинку за цією адресою на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , з якою він перебуває у шлюбі.

Матеріалами справи підтверджено, що власником нежитлового приміщення, магазину-складу, загальною площею 75,7 кв.м. по АДРЕСА_1 , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є ОСОБА_3 .

Між тим, в матеріалах справи відсутні докази про реєстраціє права власності у визначеному законом порядку на спірне нерухоме майно за ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає, що сам факт перебування ОСОБА_1 в шлюбі з ОСОБА_3 , без визнання у встановленому порядку за ним права власності на частину нежитлового приміщення, магазин-складу, як майно подружжя не є підставою для захисту його права, як власника майна.

Суд першої інстанції помилково вважав, що положення ст.ст.61, 63 СК України дають ОСОБА_1 підстави для звернення до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, власником якого є ОСОБА_3 .

Отже, в задоволенні позову слід відмовити з тих підстав, що за ОСОБА_1 у визначеному законом порядку не зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, магазин-склад, загальною площею 75,7 кв.м. по АДРЕСА_1 , а тому відсутні підстави для захисту його прав у спосіб, який він визначив у позовній заяві.

Проте, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з інших мотивів, а тому судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 квітня 2021 року змінити, відмовивши у задоволенні позову з підстав викладених у цій постанові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 08 червня 2021 року.

Головуючий

Судді