КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/668/2020 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарях - Діденку А.С., Панчошній К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в м. Києві, Київської міської ради, Київського державного нотаріального архіву, ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус П`ятої Київської державної нотаріальної контори Наумов В.В. про визнання права власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2018 р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГТУЮ в м. Києві, Київської міської ради, Київського державного нотаріального архіву, ОСОБА_2, третя особа: державний нотаріус П`ятої Київської державної нотаріальної контори Наумов В.В. про визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири вказаної квартири.Він фактично прийняв спадщину, оскільки на день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав разом з останнім за адресою: АДРЕСА_1 .

16 листопада 2002 року мати спадкодавця ОСОБА_4 звернулась до П`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. У той же день їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад з відповідними відсотками та компенсаціями. ІНФОРМАЦІЯ_2 його бабуся ОСОБА_4 померла.

Окрім ОСОБА_5 жодна особа із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 не зверталась.

Представник позивача звернувся до Київського державного нотаріального архіву з проханням видати дублікат правовстановлюючого документа на частину квартири та надав всі необхідні документи. Проте, йому було відмовлено у реєстрації заяви, оскільки для отримання дублікату документа необхідна особиста явка та згода всіх співвласників квартири, стосовно якої було вчинено договір купівлі-продажу.

17 жовтня 2018 року він, ОСОБА_1 , звернувся до П`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

06 листопада 2018 року заступник завідувача Київського державного нотаріального архіву виніс письмову відмову у видачі дублікату правовстановлюючого документа.

27 листопада 2018 року державний нотаріус П`ятої Київської державної нотаріальної контори постановою відмовив у вчиненні нотаріальної дії через відсутність у позивача правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Посилаючись на викладене, просив задовольнити позов та визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 01 жовтня 1997 року; визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 1, а.с. 17).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та його діти: ОСОБА_1 й ОСОБА_2 були співвласниками квартири АДРЕСА_1 (по 1/3 частині кожний) на підставі договору купівлі-продажу від 01 жовтня 1997 року (т. 2, а.с. 2).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 18). Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст.549 ЦК України ( в редакції закону 1963 р., що діяв на час відкриття спадщини) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкритя спадщини.

16 листопада 2002 року у П`ятій Київській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №967-а щодо майна померлого ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 56-135).

Із заявою про прийняття спадщини до П`ятої Київської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_4 , яка є матір`ю померлого ОСОБА_3 , в якій остання вказувала, що спадщину прийняла фактично (т. 1, а.с. 57). 16 листопада 2002 їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад з відповідними відсотками та компенсаціями.

Звертаючись з даним позовом, позивач зазначав, що він фактично прийняв спадщину, оскільки на день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав разом з останнім за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене підтверджується листом Відділу з питань місця проживання/перебування фізичних осіб від 13 листопада 2018 року, з якого слідує, що що ОСОБА_3 з 23 жовтня 1997 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та 25 липня 2002 року знятий з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю. Станом на 06 квітня 2002 року за зазначеною адресою зареєстровані: ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 21).

Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України упершу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч.ч. 1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З наданої копії спадкової справи вбачається, що ОСОБА_2 була малолітньою на день смерті батька, проживала разом з батьком на час смерті, і її законний представник не відмовлявся від спадщини після смерті її батька ОСОБА_3 .

За таких обставин, ОСОБА_2 також вважається такою, що прийняла спадщину після померлого ОСОБА_3 .

Також судом встановлено, що 17 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до П`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька (т. 1, а.с. 14).

За таких обставин, враховуючи, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , спадкоємцями після померлого ОСОБА_3 є його діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та мати ОСОБА_4 , частка кожного із спадкоємців у спадковому майні за законом складає 1/9 частини спадкового майна.

Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 144).

Спадщину після смерті ОСОБА_4 за заповітом прийняли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що підтверджується наданою суду копією спадкової справи № 371/2010 щодо майна померлої ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 141-185).

Доводи апеляційної скарги про те, що станом на день своєї смерті ОСОБА_4 не набула права власності на нерухоме майно - на спірну частину квартири та не зареєструвала його у передбачений законом спосіб, а відтак вказане майно не може входити до складу спадщини, яка відкрилась після її смерті, не заслуговують на увагу й спростовуються зібраними у справі доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Як видно з копії спадкової справи щодо майна покійного ОСОБА_3 , яка міститься в матеріалах даної справи, ОСОБА_4 , яка є матір`ю померлого ОСОБА_3 , 16 листопада 2002 року зверталася із заявою про прийняття спадщини до П`ятої Київської державної нотаріальної контори(т. 1, а.с. 57). Цього ж дня їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад з відповідними відсотками та компенсаціями. Копія спадкової справи не містить заяви ОСОБА_9 про відмову від іншої частини спадщини після смерті свого сина ОСОБА_3 .

Відповідно до правовї позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року в справі №523/3522/16-ц, законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_4 входила до кола спадкоємців, прийняла спадщину після смерті свого сина ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі й на частку спірної квартири, належної ОСОБА_3 після його смерті.

За таких обставин справи, посилання в апеляційній скарзі на те, що 1/9 частина спірної квартири, набутої ОСОБА_4 після смерті сина, не може входити до спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , є безпідставними.

З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним право власності на спадкове майно, а саме на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , суперечать фактичним оставинам справи та вимогам закону. За таких обставин, суд першої інстанції обгрунтовано визнав за позивачем право власності на 1/9 частину спірної квартири у порядку спадкування за законом.

Судом також встановлено, що П`ятою Київською державною нотаріальною конторою направлено запит до Київського державного нотаріального архіву з проханням видати на руки ОСОБА_10 дублікат договору купівлі-продажу від 01 жовтня 1997 року на квартиру АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 22).

06 листопада 2018 року листом Київського державного нотаріального архіву було відмовлено у видачі дублікату правовстановлюючого документа, з тих підстав, що з такою заявою має особисто звертатись представник позивача ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 23).

27 листопада 2018 року державний нотаріус П`ятої Київської державної нотаріальної контори виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність у позивача правовстановлюючого документа на спадкове майно (т. 1, а.с. 27).

Вдповідно до ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та й прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, визнавши за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/9 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька, виходячи із правила рівності часток, закріпленого ч.1 ст.1267 ЦК України, та визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину спірної квартири, яка належить останньому на підставі договору купівлі-продажу від 01 жовтня 1997 року, у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючого документа.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність його постановлення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повна постанова виготовлена 25 січня 2021 року.

Головуючий

Судді :