Провадження №2-о/760/144/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Омелько Г.Т.,

За участю:

заявника: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, заінтересована особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шемлій Т.В.,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1980 року по день смерті ОСОБА_2 .

Свою заяву обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер вітчим заявника - ОСОБА_2 . Після його смерті залишилась спадщина у вигляді автомобіля, що належить спадкодавцю на підставі ТС СХМ 387134.

Вказує, що 19.02.2019 заявник звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шемлій Т.В. для подання заяви про прийняття спадщини. Але у прийняті даної заяви йому було відмовлено на тій підставі, що заявник не являється спадкоємцем за законом, заповіту спадкодавець не складав, а факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю повинен встановити суд.

Зазначає, що 03.09.1980 між матір`ю заявника, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , було укладено шлюб, який зареєстровано Жовтневим відділом ЗАГС м. Київ, актовий запис №572.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати заявника, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

У заяві вказує, що спадкодавець на день смерті був самотнім чоловіком, за яким заявник здійснював постійний догляд, як за членом сім`ї. ОСОБА_1 особисто здійснював догляд за спадкодавцем, допомагав йому у побуті, купував йому ліки, возив по лікарням, після смерті здійснив поховання. Факт родинних відносин підтверджується моїм свідоцтвом про народження, в якому ОСОБА_3 , записана моєю матір`ю.

Виходячи з вищенаведеного, заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю на час відкриття спадщини.

Ухвалою судді від 11 жовтня 2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Заявник у судове засідання 03 лютого 2021 року не з`явився, однак 03.02.2021 до канцелярії суду надійшла заява від заявника щодо розгляду справи без його участі, просив задовольнити заяву в повному обсязі.

Заінтересована особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шемлій Т.В. у судове засідання не з`явився, 20.10.2020 подала заяву про розгляд справи без її участі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1, ч. 2ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту може бути визнання права.

Метою встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та факту прийняття спадщини є захист майнових інтересів щодо оформлення права на спадщину, тобто, для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

За правилами ст. 315 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого палацом одруження «Жовтневий» в місті Києві 3 травня 1980 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували шлюб 3 березня 1980 року, про що зроблений актовий запис №572.

У свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 , виданого Міським Палацом Новонароджених м. Київ 11.03.1972, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що складений актовий запис №445, батьками якого зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є вітчимом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як зазначено у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_3 , виданоговідділом реєстрації смерті у м. Києві 29.11.2012, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві 21.08.2018, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шемлій Т.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , але так, як заявник не надав необхідних документів для вчинення нотаріальної дії, постановою від 21.02.2019 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті гр. ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Факт спільного проживання підтверджується наступним.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абзацу 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу, відповідно до ч.1ст.1269 ЦК України.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Статтею 3 СК України встановлено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до роз`яснень наданих у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки.

Відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_5 , виданого Солом`янським РВ ГУДМС України в м. Києві 20.02.2018, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був прописаний за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №10925234 від 01.11.2019, за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , з 13.04.1994 по теперішній час.

Останнім місцем реєстрації ОСОБА_2 була адреса АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_6 , виданого Жовтневим РУ ГУ МВС України 27 липня 1999 року.

Як вбачається з довідки про зняття з реєстрації місця проживання №32807017 від 29.08.2018, за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знято з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 , з 28.08.2018 на підставі свідоцтва про смерть (замовчення) серії НОМЕР_4 від 21.08.2018, виданий ВДРС ГТУЮ у м. Києві 20.08.2018.

Таким чином, судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживав разом з вітчимом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день його смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, заявник просить суд встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 з 1980 року по день його смерті, однак до матеріалів справи додано підтвердження проживання заявника за адресою АДРЕСА_1 , з 13.04.1994, тому суд вважає за необхідне встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1994 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, беручи до уваги викладені обставини, вважає, що заява про встановлення факту проживання однією сім`єю є такою, що підлягає частковому задоволенню.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст. ст. 293-294, 315-319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1994 року по день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Усатова І.А.