Ухвала

Іменем України

25 січня 2021 року

м. Київ

справа № 466/5741/18

провадження № 61-19510ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

розглянув касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського міського суду Львівської області від 24 квітня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства з газопостачання та газифікації «Львівгаз» про зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства з газопостачанню та газифікації «Львівгаз» (далі - ПАТ з газопостачання та газифікації «Львівгаз»), у якому просив суд визнати недійсним рішення комісії з розгляду акта про порушення правил користування газовою енергією, що оформлено протоколом від 14 червня 2018 року, скасувати заборгованість у розмірі 121 536,51 грн та 2 025,59 грн ПДВ, зобов`язати ПАТ з газопостачанню та газифікації «Львівгаз» відновити газопостачання будинковолодіння, яке знаходиться на АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 18 березня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2019 року у відкритті касаційного провадження відмовлено.

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Шевенківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2018 року у цій справі за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення строку на подання заяви за нововиявленими обставинами від 15 квітня 2020 року відмовлено. Заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ з газопостачання та газифікації «Львівгаз» про зобов`язання до вчинення дій за нововиявленими обставинами залишено без розгляду з підстав пропуску ним строку на подачу такої заяви.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що із заявою про перегляд судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами ОСОБА_2 звернувся із пропуском встановленого пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України строку та не надав суду належних доказів на підтвердження поважності причин його пропуску.

Постановою Львівського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2020 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшли касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського міського суду Львівської області від 24 квітня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року, у якій заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заяву про перегляд рішення Шевченківського районного суду Львівської області від 16 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 березня 2019 року за нововиявленими обставинами задовольнити повністю.

Касаційні скарги мотивовані тим, що йому як опікуну недієздатного ОСОБА_1 не було відомо про розгляд судами першої та апеляційної інстанції справи за позовом його недієздатного батька ОСОБА_1 до ПАТ з газопостачання та газифікації «Львівгаз» про зобов`язання до вчинення дій. Нововиявленою обставиною вважає те, що суду на час розгляду справи не було відомо, що позивач ОСОБА_1 є недієздатним. Суд першої інстанції не врахував його доводи щодо поважності причин пропуску строку на подання заяви за нововиявленими обставинами та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні такої заяви.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України у зв`язку з нововиявленими обставинами можуть бути переглянуті рішення, постанова або ухвали суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили.

Згідно пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. При цьому, реалізація права для звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами обмежена певним строком, який встановлено статтею 424 ЦПК України. Так, відповідно до частини першої статті 424 ЦПК України, заяву про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Початком перебігу даного строку визначається день встановлення обставини, що є підставою для перегляду. Початок перебігу строку залежить від підстав перегляду справи у зв`язку з нововиявленими обставинами, зокрема, у випадку наявності істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи - з дня встановлення таких обставин. Днем встановлення цих обставин є день, коли ці обставини стали відомі заявникові. Ця обставина підлягає доказуванню.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 426 ЦПК України у разі пропуску строку на подання заяви, до заяви додається клопотання про його поновлення.

Згідно з статтею127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суди встановили, що 19 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ з газопостачанню та газифікації «Львівгаз», в якому просив визнати недійсним рішення комісії з розгляду акта про порушення Правил користування газовою енергією, що оформлено протоколом від 14 червня 2018 року, скасувати заборгованість у розмірі 121 536,51грн та 2 025,59 грн - ПДВ та зобов`язати ПАТ з газопостачання та газифікації «Львівгаз» відновити газопостачання будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 18 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2018 року - без змін.

Встановлено, що зі змісту поданої ОСОБА_2 заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами вбачається, що нововиявленою обставиною заявник вважає рішення про призначення його ( ОСОБА_2 ) опікуном недієздатного ОСОБА_1 (позивача у цій справі), який не мав процесуальної дієздатності на час звернення з позовом до суду.

Залишаючи заяву ОСОБА_2 без розгляду, суди виходили з того, що із заявою про перегляд судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами ОСОБА_2 звернувся із пропуском встановленого пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України строку та не надав суду належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого.

З таким висновком погоджується й Верховний Суд з огляду на таке.

Суди встановили, що у квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просив надіслати на його адресу копію рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2018 року та копію постанови Львівського апеляційного суду від 18 березня 2019 року у цій справі, що свідчить про те, що станом на 11 квітня 2019 року йому було відомо про постановлення зазначених судових рішень за позовом ОСОБА_1 , опікуном якого відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області він є з 16 квітня 2014 року. 19 квітня 2019 року за зазначеною ОСОБА_2 у заяві адресою, рекомендоване повідомлення суду з належним чином завіреними копіями рішень першої та апеляційної інстанції, було адресатом отримано, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

Крім того у квітні 2019 року ОСОБА_2 до Верховного Суду подано касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 березня 2019 року, що свідчить про те, що на час подачі касаційної скарги він був ознайомлений зі змістом рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2018 року.

Зазначені обставини спростовують доводи заявника про те, що він отримав копію рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 18 березня 2019 року лише 18 березня 2020 року.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у поновленні строку на подання заяви за нововиявленими обставинами та залишення заяви без розгляду з підстав пропуску строку на подачу такої заяви.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно дотримуватися процесуальних обов'язків.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норми є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського міського суду Львівської області від 24 квітня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства з газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний