Справа № 127/5517/20
Провадження № 22-ц/801/999/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 рокуСправа № 127/5517/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Моторне (Транспортне) страхове бюро України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Федчишина С. А. від 04 березня 2021 року (повний текст рішення складено 05 березня 2021 року),

встановив:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь вартість відновлювального ремонту в сумі 68292 грн 61 к., 10000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди та вартість проведених експертних досліджень в розмірі 1700 грн 00 к.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 10 травня 2018 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volkswagen 7M», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Ореl», державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався попереду нього, який під дією інерційних сил здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 , від чого транспортні засоби отримали технічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги підпунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху (далі ПДР).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП), провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2020 року рішення суду першої інстанції змінено. Виключено з мотивувальної та резолютивної частини постанови вказівку про визнання ОСОБА_2 виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. В іншій частині постанову залишено без змін.

ОСОБА_1 зазначав, що згідно з висновком про експертну оцінку майна, вартість відновлювального ремонту його автомобіля складає 68292 грн 61 к. Витрати на експертні послуги склали 1700 грн 00 к. Внаслідок пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді (далі ДТП) автомобіля він зазнав моральних страждань, суттєвих змін у звичному для нього ритмі життя, сімейний бюджет довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Крім того, на тривалий час після ДТП йому та його сім`ї довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Звернув увагу на зменшення ринкової вартості автомобіля у випадку продажу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 68292 грн 61 к. відшкодування матеріальної шкоди, 1000 грн 00 к. у відшкодування моральної шкоди та судові витрати в розмірі 1681 грн 60 к. В задоволені решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 . Розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, відповідно до висновку автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи № 544/5445/18-21 від 04 квітня 2019 року становить 68292 грн 61 к. Розумним, справедливим і достатнім відшкодуванням моральної шкоди суд визначив грошовий еквівалент в сумі 1000 грн 00 к.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, за яким відмовити в задоволені позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що при розгляді справи суд першої інстанції встановив вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП незважаючи на наявність судового рішення, яке набрало чинності та встановлює відсутність вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП. Суд не врахував, що про розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, відносно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду. Враховуючи протилежність висновків двох експертиз з факту визначення обставин ДТП безпідставно взяв за основу висновки автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи № 5441/5445/18-21 від 04 квітня 2019 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volkswagen 7M», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Ореl», державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався попереду нього, який під дією інерційних сил здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 , від чого транспортні засоби отримали технічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги підпунктів 12.1, 13.1 ПДР.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2020 року рішення суду першої інстанції змінено. Виключено з мотивувальної та резолютивної частини постанови вказівку про визнання ОСОБА_2 виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. В іншій частині постанову залишено без змін.

Згідно з висновком автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи № 5441/5445/18-21 від 04 квітня 2019 року в даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Volkswagen 7M», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 вбачаються невідповідності технічним нормам вимог 13.1 ПДР України, які перебували у причинному зв`язку з виникненням зіткнення автомобіля «Opel», державний номерний знак НОМЕР_2 , з автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 . В даній дорожній ситуації в діях водія «Opel», державний номерний знак НОМЕР_2 , невідповідностей вимогам ПДР, які б перебували в причинному зв`язку з виникненням події ДТП, а саме зіткнення автомобіля «Opel», державний номерний знак НОМЕР_2 , з автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 , який рухався попереду нього не вбачається.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 7326/20-21 від 14 грудня 2020 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Opel», державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 10 травня 2018 року на підставі матеріалів справи, складає 96079 грн 98 к.; вартість відновлювального ремонту, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ, складає 48305 грн 53 к.; вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Opel» складає 65821 грн 00 к. в тому числі ПДВ.

З цього ж висновку видно, що станом на час її проведення ОСОБА_1 був власником автомобіля «Opel», державний номерний знак НОМЕР_2 . Автомобіль відремонтовано та перебуває у власності іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Отже, за змістом цієї норми у взаємозв`язку із нормами статтей 1166, 1188 ЦК України у разі, якщо потерпіла внаслідок ДТП особа відновила своє порушене право самостійно, зокрема шляхом відновлення власного автомобіля, то відшкодуванню підлягають реально понесені на таке відновлення витрати, доведення яких в силу приписів частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України покладається на позивача.

Пунктами 1.6, 8.1 та 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика) визначено, що відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Тобто, для визначення розміру матеріального збитку власника транспортного засобу, який не відновлений на час розгляду справи судом, необхідним є розрахунок (встановлення) такого збитку на підставі Методики, якщо ж автомобіль відремонтований (відновлений) потерпілим самостійно, то витрати, понесені на таке відновлення, доводити повинен позивач шляхом подання доказів, які б відповідали вимогам статтей 77 80 ЦПК України щодо їх належності, допустимості, достовірності і достатності. Такими доказами можуть бути, зокрема, чеки, квитанції, інші розрахунково-касові документи щодо оплати придбання запасних частин, необхідних матеріалів, обладнання тощо, виконання відповідних робіт.

Відтак висновок автотоварознавчої експертизи № 7326/20-21 від 14 грудня 2020 року не може бути визнаний належним (таким, що містить інформацію щодо предмета доказування, частина перша статті 77 ЦПК України) доказом розміру матеріального збитку, тому що не відображає реально понесених позивачем витрат на відновлення автомобіля, інших доказів, на підставі яких можливо було б зробити висновок про реально здійсненні ОСОБА_1 витрат на відновлення автомобіля після ДТП у справі не має.

Оскільки у позовній заяві ОСОБА_1 на обґрунтування моральної шкоди посилався лише на обставини щодо пошкодження його майна, тобто ця вимога є похідною від вимоги про відшкодування майнової шкоди, то вона також задоволенню не підлягає, тому що визначити розмір відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна, без визначення збитків, завданих таким пошкодженням, не можливо.

Ураховуючи, що у справі відсутні належні, достовірні та достатні докази щодо розміру збитків, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок спричиненої ОСОБА_2 ДТП, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 381-383 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Моторне (Транспортне) страхове бюро України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 08 червня 2021 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук