ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року

м. Харків

Справа № 646/6944/16-ц

Провадження № 22-ц/818/2142/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Хорошевського О.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ПАТ «ОТП Банк» в особі регіонального відділення АТ «ОТП Банк» в м. Харкові,

третя особа - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у справі ОСОБА_2 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2020 року, постановлену суддею Шелест І.М., за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк» в особі регіонального відділення АТ «ОТП Банк» в м. Харкові, третя особа ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про визнання договорів недійсними та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом після уточнення якого просив визнати недійсними договори та стягнути грошові кошти.

28.12.2020 до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій він просив вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони: відчуження квартири АДРЕСА_1 ; будь-яким особам фактичне виселення у будь-який спосіб ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з квартири АДРЕСА_1 ; будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо вселення/перебування будь-яких третіх осіб в спірну квартиру окрім ОСОБА_1 та членів його родини; будь-яким особам та організаціям у разі відсутності відповідної заборгованості здійснювати відключення від електро-, газо- та водо- постачання квартири АДРЕСА_1 ; поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 шляхом заборони будь?якими особами її відчуження, в тому числі звернення стягнення на неї, та розпорядження в будь?який спосіб, в тому числі передання в оренду, в іпотеку, внесення до статутного капіталу тощо. В іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі особа яка не приймала участі у справі ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви.

Скарга містить посилання на те, що оскаржувана ухвала в частині заборони будь-яким особам розпорядження в будь - який спосіб квартирою за адресою: АДРЕСА_2 обмежує можливості власника користуватися та розпоряджатися власним майном, призводить до незворотних наслідків, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Вказані заходи забезпечення позову ні яким чином не захищають права заявника, оскільки позивач має іншу реєстрацію місця проживання, а саме: АДРЕСА_3 . Відтак, позивач не довів в порядку ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України яким чином обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони їй користуватися своїм майном, порушить його законні права та інтереси.

Враховуючи вищевикладене, забезпечувальні заходи у вигляді заборони розпорядження у будь-який спосіб будь - яким особам є надмірним і непропорційним обмеженням прав та інтересів власника майна та зазначеного необмеженого кола осіб, тоді як жодних позовних вимог щодо користування майном, не заявлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви в частині заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії перелічені позивачем, суд першої інстанції зазначив, що такі заходи не є пропорційними предмету спору у даній справі, а обраний позивачем спосіб забезпечення позову підміняє собою вирішення іншого можливого спору по суті, а також виходять за межі підстав забезпечення позову, передбачених законодавством.

Крім того, судом зазначено, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову не відповідають заявленим позовним вимогам та обраному позивачем способу захисту, а також фактично вирішують спір про право третіх осіб на проживання (користування) спірною квартирою і є порушенням балансу охоронюваних законом , інтересів учасників справи та третіх осіб. Приймаючи рішення про часткове забезпечення, судом не враховано висновків викладених в мотивувальній частині цього ж рішення та включено до її резолютивної частини зміст про заборону будь-яким особам розпорядження в будь - який спосіб квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін..

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення у виді арешту квартири шляхом заборони будь?якими особами її відчуження, в тому числі звернення стягнення на неї, та розпорядження в будь?який спосіб, в тому числі передання в оренду, в іпотеку, внесення до статутного капіталу тощо, може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення прав позивача.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За наведених положень ЦПК України обов`язковою умовою для забезпечення позову є та обставина, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду або призвести в подальшому до неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, п. 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснення, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У висновках викладених в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі № 20/3560/18, зазначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69).

До заяви про забезпечення позову представник позивача додано витяг з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яка сформована 24.12.2020 року, згідно якої власником спірного майна є ОСОБА_2 .

Проте, ОСОБА_2 не була залучена до участі у справі.

Судом першої інстанції вирішено питання про обмеження здійснення права власності належного ОСОБА_2 майна.

Також в оскаржуваній ухвалі зазначено, що 20.11.2020 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_1 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом заборони його відчуження, що є аналогічним видом забезпечення позову, про яке заявлено клопотання у справі, що розглядається.

Крім того, судом першої інстанції обрано спосіб забезпечення позову не той, який просив застосувати ОСОБА_1 та наклав арешт на спірну квартиру.

Враховуючи наведене та звертаючи увагу на те, що ОСОБА_2 не було залучено до участі у справі, але судом вирішено питання щодо належного їй майна, судова колегія вважає заяву позивача про забезпечення позову такою, що не підлягає задоволенню.

Також, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 судом апеляційної інстанції на ухвалу суду першої інстанції було відкрито 17 лютого 2021 року.

Статтею 371 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції повинна бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Залеська А.С. неодноразово заявляли клопотання про відкладення розгляду справи. На підтвердження поважності причини не можливості з`явитись в судове засідання призначене на 07.06.2021 року ОСОБА_6 надала наказ про надання відпустки з 04. 06. 2021 по 09.06.2021 та відомості про рейс літака сполученням Харків - Стамбул, з яких вбачається що виліт за таким рейсом планується 03.06.2021. Такі відомості не підтверджують придбання квитка саме на цей рейс, крім того дата виліту змінювалась.

На підставу перенесення розгляду справи ОСОБА_1 посилався на наявність іншого призначеного судового засідання.

Враховуючи наведене судова колегія доходить висновку, що така поведінка з боку позивача та його представника є зловживанням процесуальним правом з метою затягування розгляду справи на участь, тому відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів з урахуванням приписів до ст. 2 ЦПК України щодо завдання та основних засад цивільного судочинства розглянула справу за їх відсутністю.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового є порушення норм процесуального права та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Керуючись ст. ст. 351, 367, 374, 376, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 грудня 2020 року якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 08 червня 2021 року.