УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Кремінна

01 червня 2021 року Справа № 414/1164/21

Провадження № 6/414/35/2021

Кремінський районний суд Луганської області в складі:

головуючої судді Тесленко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Горбаньової Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кремінна цивільну справу за поданням приватного виконавця Виконавчого округу Луганської області Лиманського Владислава Юрійовича (місцезнаходження: 93405, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Федоренка, 4Б/21) про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи,

встановив:

До Кремінського районного суду Луганської області від приватного виконавця Виконавчого округу Луганської області Лиманського Владислава Юрійовича надійшло подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи, яке мотивоване тим, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Луганської області Лиманського В.Ю. перебувають наказ № 4/21/2011, виданий 25.03.2011 року документ видав: Господарський суд Луганської області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитом у сумі 879952,67 грн.; заборгованості з відсотків за користування кредитом у сумі 312549,99 грн.; пені за порушення строків повернення сплати суми кредиту у сумі 97390,23 грн.; пені за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом у сумі 35127,16 грн., державного мита у сумі 13250,20 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 236,00 грн.; наказ №4/23/2011, виданий 27.04.2011 року, документ видав: Господарський суд Луганської області, про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості по кредиту у сумі 546000,00 грн.; заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом у сумі 204966,89 грн.; пені за порушення строків повернення основної суми кредиту у сумі 86130,88 грн.; пені за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом у сумі 35127,16 грн., державного мита у сумі 8722,24 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 236,00 грн. 03 лютого 2021 року виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчого провадження №64345412 та №64344550. Винесено постанову про зведене виконавче провадження №64474845. У цей же день вказані постанови було направлено боржнику за адресою, вказаною у виконавчому документі, та підтвердженою відповіддю Кремінської міської ради на запит приватного виконавця від 25.02.2021 року де вказано, що АДРЕСА_1 - є адресою реєстрації боржника - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . В ході вчинення заходів щодо виконання вказаних виконавчих документів приватним виконавцем було направлено запити у відповідні органи та організації для отримання інформації про фінансовий та майновий стан боржника. За результатом проведеної роботи встановлено, що боржник має відкриті рахунку в АТ «КБ «Приватбанк», проте кошти на рахунках відсутні; постанови про накладення арешту на грошові кошти, відправлені до інших банків, повернулися без виконання, у зв`язку із відсутністю рахунків боржника; боржник отримує пенсію у розмірі 1769 грн. 00 коп. на місяць, яка нараховується та виплачується Броварським об`єднаним управлінням ПФУ, але 20 процентів зазначених коштів, відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», спрямовуються та виконання постанови Кремінського районного відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків); будь-які інші доходи у боржника не виявлено; транспортні засоби за боржником не зареєстровані; боржнику на праві приватної власності належить нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 48,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк»; боржнику на праві приватної власності належить нерухоме майно, а саме: будівля, борошномельне виробництво, за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебуває в іпотеці Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк». Належність боржнику нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири, загальною площею 48,6 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , на праві приватної власності підтверджується Інформаційною довідкою з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03.02.2021 року. Окрім того, зазначена квартира перебуває в іпотеці Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», про що свідчить Іпотечний договір (без видачі заставної) № 30.09-31.09/Іп-3 від 12.09.2008р., в п.1.2 якого вказано які саме зобов`язання забезпечує вище вказане майно боржника, а саме: Кредитний договір № 30.09 від 12.09.2008р. та Кредитний договір № 31.09 від 12.09.2008р. (за якими проводиться стягнення приватним виконавцем за зведеним виконавчим провадженням №64474845). Недопущення виконавця до квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , неможливість перевірити майновий стан, здійснити опис та арешт квартири, та/або виявити належне боржнику рухоме майно, є перешкоджанням особі, яка наділена власними повноваженнями щодо виконання рішення суду. Підставою для звернення до суду з даним поданням є необхідність належного виконання рішень господарського суду Луганської області через примусову реалізацію майна, на яке можливо звернути стягнення. У даному випадку, єдиним виявленим майном Боржника, на яке можливо звернути стягнення - це предмет іпотеки: квартира АДРЕСА_3 , а тому приватний виконавець просить надати дозвіл на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , двокімнатної квартири, загальною площею 48,6 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 з метою її опису та арешту, огляду вказаного майна та фото фіксації його стану.

В судове засідання приватний виконавець не з?явився.

Суд, дослідивши матеріали подання, дійшов наступних висновків.

Як вбачається з постанов про відкриття виконавчого провадження №№ 64345412, 64344550 від 03.02.2021 року, приватним виконавцем Лиманським Владиславом Юрійовичем відкрито виконавче провадження з приводу виконання судових наказів №4/21/2011 року від 25.03.2011 року та №4/23/2011 року від 27.04.2011 року, де боржником є ОСОБА_1 , які згодом об?єднані у зведене виконавче провадження постановою від 11.02.2021 року (а.с. 7-12).

Відповідно до списку №04.02 від 04.02.2021 року, на адресу ОСОБА_2 04.02.2021 року було направлено лист з невідомим змістом, яке не вручене 06.02.2021 року під час доставки (інші причини) та повернулося відправнику згідно Трекінгу від 26.05.2021 року (а.с. 14-18).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб?єкта, ОСОБА_1 є власником житлової квартири за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 22-26).

Відповідно до Акту про перешкоджання вчиненню виконавчих дій від 19.02.2021 року, 19.02.2021 року приватному виконавцю вчинила перешкоди невстановлена особа у доступі до квартири з метою огляду квартири та проведення інших виконавчих дій. Разом з тим, приватним виконавцем не конкретизовано, у чому саме полягало перешкоджання у доступі до зазначеного приміщення (а.с. 28).

Стаття 129-1 Конституції України гарантує, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У ході виконання рішень суду, виконавець зобов`язаний вживати заходи, передбачених цим Законом щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст. 18 цього закону передбачені обов`язки виконавця, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено право на недоторканність житла.

Частинами 1, 2 статті 311 ЦК України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік обов`язків і прав виконавців, зокрема п.4 ч.3 ст. 18 вказаного закону передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Крім того, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

У матеріалах справи відсутні докази, надсилання боржнику та отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки встановити який саме документ направлявся ОСОБА_1 встановити зі списку та чеку відправлення вбачається можливим. З наданих суду матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що боржник знав про вчинення державним виконавцем дій та заходів, спрямованих на стягнення з нього заборгованості та інших з витрат за виконавчим провадженням. З огляду на зазначене відсутні обґрунтовані підстави для задоволення подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи, а тому у задоволенні подання необхідно відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 258-260, 263, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні подання приватного виконавця Виконавчого округу Луганської області Лиманського Владислава Юрійовича про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду через Кремінський районний суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Тесленко