Справа №443/1247/18
Провадження №2/443/222/21
РІШЕННЯ

іменем України

27 січня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінко Р.Г.,

з участю секретаря судового засідання Рибакової І.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів Львівської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадщину за законом,

встановив:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовною заявою в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Обґрунтування позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що що спірний житловий будинок, АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи «колгоспний двір», станом на 30.06.1990 у ньому були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5 голова колгоспного двору, ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_5 , з яким вони проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 . Маючи намір оформити спадкове майно позивачка звернулася до Жидачівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, проте 17.07.2018 отримала відмову в частині видачі свідоцтва на спірний будинок, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

19.07.2018 на адресу Жидачівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права влансості на спадщину за законом. /а.с. 2-4/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Коліщук З.М. від 08.10.2018 відкрито провадження в справі, справу призначено до судового розгляду на 14.11.2018 на 10 год 00 хв./ а.с. 29/.

14.11.2018 розгляд справи було відкладено на 20.12.2018 на 12 год 45 хв./ а.с.39/.

20.12.2018 розгляд справи було відкладено на 28.03.2019 на 09 год 15 хв./ а.с.40/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Коліщук З.М. від 28.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.05.2019 на 09 год 00 хв./ а.с. 62/.

03.05.2019 справу було знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді у відрядженні./а.с.63/

11.06.2019 справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по іншій справі. /а.с.64/

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 13.08.2020 автоматизованою системою документообігу суду для розгляду цієї справи визначено суддю Равлінка Р.Г./а.с.68/

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 27.08.2020 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 06.10.2020 о 10 год 00 хв./а.с.69/

06.10.2020 розгляд справи було відкладено на 27.01.2021 о 12 год 00 хв./а.с.86-87/

Розгляд справи по суті відбувся 27.01.2021.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Позивач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явивилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоовльнити.

Відповідач, ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явивився, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Окрім того, відповідач на частку майна у колгоспному дворі не претендує і відмовляється від частки спадкового майна у цьому ж дворі.

Відповідач, ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явивився, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Окрім того, відповідач на частку майна у колгоспному дворі не претендує і відмовляється від частки спадкового майна у цьому ж дворі.

Відповідачка, ОСОБА_4 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явивилася, через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Окрім того, відповідачка на частку майна у колгоспному дворі не претендує і відмовляється від частки спадкового майна у цьому ж дворі.

Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах в підготовчому судовому засіданні тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1 належав суспільній групі господарств «колгоспний двір», членами якого були двору ОСОБА_5 голова колгоспного двору, ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . Кожен із членів колгоспного двору мав умовно по 1/6 частці майна. /а.с .14/.

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 рік забудови 1961 та загальна площа вказаного будинку 59,8 кв.м. /а.с. 11-13/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 76 років, померла ОСОБА_8 , мати позивачки, про що 10.12.2008 зроблено відповідний запис №63 та Вільховецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області 10.12.2008 видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 /а.с.7/.

Ніхто із спадкоємців першої черги майна померлої за законом до нотаріальних органів у встановлений законом шестимісячний термін із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак на день відкриття спадщини разом із матір`ю позивачки проживав її батько, ОСОБА_5 , який до нотаріальних органів із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не звертався, своїх прав на спадкове майно не оформив, тому відповідно до вимог ст. 1268 ЦК Укруїни вважався таким, що прийняв спадщину. Таким чином після смерті дружини ОСОБА_6 її чоловік ОСОБА_5 набув право на 2/6 частини у колгоспному дворі (1/6+1/6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 83 років, помер ОСОБА_5 , батько позивачки, про що 03.03.2015 зроблено відповідний запис №7 та виконавчим комітетом Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області 03.03.2015 видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 /а.с.8/.

Згідно довідки Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 04.07.2018 №874 заповіт ОСОБА_5 у виконкомі Вільховецької сільської ради не посвідчувався./а.с.15/

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складалася із права на 2/6 частини у колгоспному дворі, розташованому у АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги майна померлого ОСОБА_5 є його донька - позивачка ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12.05.2009 батьком ОСОБА_9 є ОСОБА_5 /а.с.98/

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 виданого 28.04.1990 ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_2 та після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_11 »./а.с.99/

Позивачка, як спадкоємець майна померлого ОСОБА_5 за законом до нотаріальних органів у встановлений законом шестимісячний термін із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не зверталася, однак на час смерті проживала із спадкодавцем та фактично вступила у володіння спадковим майном, тому відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України являється такою, що прийняла спадщину та набула право на 3/6 частини у колгоспному дворі (1/6+2/6)..

Згідно заяви від 09.10.2020 посвідченої секретарем виконавчого комітету Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області Новак О.Я., ОСОБА_3 на частку у майні у колгоспного двору не претендує та відмовляється від спадкового майна у цьому ж дворі.

Згідно заяви від 09.10.2020 посвідченої секретарем виконавчого комітету Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області Новак О.Я., ОСОБА_2 на частку у майні у колгоспного двору не претендує та відмовляється від спадкового майна у цьому ж дворі.

Згідно заяви від 09.10.2020 посвідченої секретарем виконавчого комітету Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області Новак О.Я., ОСОБА_12 на частку у майні у колгоспного двору не претендує та відмовляється від спадкового майна у цьому ж дворі.

У подальшому для оформлення свої спадкових прав позивачка звернулась до нотаріуса, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом заповітом на спадкове майно, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких визначені, а померлий не є його останнім членом, що підтверджується постановою завідувача Жидачівської державної нотаріальної контори № 489/02-31 від 17.07.2018. /а.с.19/.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням положень ч.1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Згідно ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Колгоспний двір припинено 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність».

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку, оскільки ОСОБА_1 успадкувала 2/6 частини спірного будинку за законом після смерті батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, позивачка фактично стала власницею 3/6 спірного будинковолодіння, оскільки їй як члену колгоспного двору належала 1/6 частка майна. (2/6-1-6)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить право власності на частки майна спірного будинковолодіння у розмір 1/6 частки кожному, однак як встановлено судом вони, на частку майна в колгоспному дворі не претендують, що підтверджується їхніми заявами наявними в матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи, що позивачка оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та те, що на частку майна в колгоспному дворі не претендують відповідачі, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька села Пчани Жидачівського району Львівської області.

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , житель села Пчани Жидачівського району Львівської області.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , житель села Пчани Жидачівського району Львівської області.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , жителька села Пчани Жидачівського району Львівської області.

Суддя Р.Г. Равлінко