Ухвала

01 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 752/19803/16-ц

провадження № 61-5263св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2020 року у складі судді Хоменко В. С. та постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») про визнання недійсним кредитного договору.

14 березня 2017 року ОСОБА_1 змінила підставу позову, та просила суд визнати недійсним одностороннє збільшення з 13 листопада 2008 року відсоткової ставки за договором кредиту від 07 вересня 2005 року № 08-038/347к.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулась до КМФ АКБ «Укрсоцбанк» із заявою від 29 серпня 2005 року про отримання споживчого кредиту на купівлю квартири в сумі 98 000,00 дол. США на строк 120 місяців із забезпеченням останнього квартирою АДРЕСА_1 . 07 вересня 2005 року між сторонами у справі укладено договір кредиту № 08-038/347к, за умовами якого, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 85 000,00 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на день укладення цього договору становив 429 250,00 грн зі сплатою 12,50 % річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредиту підлягає щорічному перегляду згідно з умовами пункту 26.6 цього договору, та порядком погашення суми основної заборгованості до 15 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в підпункті 1.1.1. пункту 1 статті 1 договору, з кінцевим терміном повернення основної суми заборгованості по кредиту до 06 вересня 2015 року. Кредит надавався на наступні цілі: придбання нерухомого майна (трикімнатна квартира загальною площею 82,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення зобов`язань за цим договором, сторони укладають іпотечний договір та договір поруки (п. 1.3. договору). Згідно з умовами кредитного договору банк надав, а позивач отримав кредитні кошти.

Відповідно до пункту 2.6 договору у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також рішень Правління, Комітету з питань управління активами та пасивами, Кредитно-інвестиційного комітету, Тарифного комітету кредитора, кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів, визначеного в пункті 1.1 цього договору. Про намір змінити розмір процентів кредитор зобов`язаний повідомити позичальника не пізніше ніж за 10 робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. Усі додатки, зміни та/або доповнення до цього договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином сторонами з обов`язковим посиланням на цей договір (пункт 7.1 договору). 18 березня 2009 року, 28 вересня 2009 року, 12 листопада 2010 року та 26 липня 2013 року між сторонами були укладені додаткові угоди № 1-4 відповідно про внесення змін до кредитного договору.

Додатковою угодою від 18 березня 2009 року № 1 сторонами було змінено графік погашення основного боргу, у зв`язку із чим були внесені відповідні зміни до пункту 1.1 договору. Додатковою угодою від 28 вересня 2009 року № 2 сторони дійшли згоди змінити графік погашення основного боргу, який станом на 28 вересня 2009 року становив 50 413,64 дол. США, починаючи з 29 жовтня 2008 року зі сплатою 14,00 % річних, у зв`язку із чим внести зміни до тексту договору. Додатковою угодою від 12 листопада 2010 року № 3 сторони дійшли згоди встановити нову процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 14,98 % річних.

Обґрунтовуючи підставу позову ОСОБА_1 вважала, що відповідачем порушено умови укладеного договору, шляхом зміни в односторонньому порядку відсоткової ставки в бік її збільшення, чим порушено положення Закону України «Про захист прав споживачів». Банк не повідомив ОСОБА_1 про зміну розміру процентної ставки.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору, водночас суди зазначили, що відповідачем виконано вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», включено в спірний кредитний договір обов`язкові положення, передбачені вказаним нормативним актом. Обґрунтування, на які посилалась позивач щодо підстав визнання недійним договору в частині, не знайшли своїх підтверджень в ході розгляду справи, належними та обґрунтованими доказами не підтверджені.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

ОСОБА_1 у березні 2020 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди залишили поза увагою те, що 03 листопада 2008 року банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку за кредитним договором до 14 % річних, у той час як додаткову угоду про погодження сторонами відсоткової ставки у розмірі 14 % річних було укладено 28 вересня 2009 року, у такому разі відповідно до пункту 2.6 кредитного договору банк повинен був надіслати повідомлення про збільшення відсоткової ставки у десятиденний строк, але не зробив цього. Отже судами не враховано, що з 03 листопада 2008 року банк безпідставно нараховував ОСОБА_1 відсотки у розмірі 14 % та пеню.

У касаційній скарзі, мотивуючи неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник зазначає, що суди не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 569/8314/14-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

У квітні 2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому посилаючись на її необґрунтованість просить залишити скаргу без задоволення а оскаржувані судові рішення - без змін.

У відзиві також зазначає, що 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Протоколом № 4/2019 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 15 жовтня 2019 року було вирішено затвердити Передавальний акт. До відзиву АТ «Альфа-Банк» додано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 ; витребувано з Голосіївського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 752/19803/16-ц; надано іншим учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

Касаційне провадження відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

У травні 2020 року матеріали справи № 752/19803/16-ц надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання частково недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 10 лютого 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик