ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/1915/20
Провадження № 22-ц/4820/229/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Журбіцького В.О.,

учасники справи: апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 ,

представник третьої особи Басараба В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2020 року (суддя Бондар О.О.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 січня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір`ю та перебувають на її утриманні. Донька ОСОБА_5 має вади здоров`я, перебуває на диспансерному обліку з приводу бронхіальної астми ІІ ст. змішаного ґенезу, у зв`язку з чим це вимагає додаткових матеріальних затрат для ретельного обстеження, періодичного лікування, посиленого догляду. Відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків з виховання доньки, він не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Відсутність батька у житті доньки призвела до втрати психоемоційного зв`язку, родинних стосунків батька і доньки.

Посилаючись на наведене, позивач просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 квітня 2020 року і до повноліття дитини. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовлено. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків викладених у рішенні суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківства неналежним чином врахував, що ОСОБА_3 тривалий час свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки ОСОБА_7 , її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини, не спілкується з донькою, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені факти підтверджують злісне ухилення відповідача від виховання доньки та свідомого нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків. ОСОБА_3 , який заперечував проти позбавлення його батьківських прав у відзиві на позов, жодних дій спрямованих на відновлення спілкування з дитиною від часу звернення до суду з позовом не вчинив.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 , належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, направив клопотання про розгляд справи без його участі.

Третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Басараба В.С., підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не містить доводів та вимог щодо неправильності рішення суду першої інстанції в частині позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , тому в цій частині рішення суду не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виховання доньки та утримання. Заперечуючи проти позовних вимог про позбавлення батьківських прав, відповідач не заперечує та готовий сплачувати аліменти на утримання доньки. Крім того, відповідач перебуває в іншому шлюбі, має спільну дитину 2016 року народження, здійснює догляд за всіма дітьми своєї нової сім`ї, оскільки на теперішній час не працює.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.01.2013 року.

Згідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також сторони від шлюбу мають повнолітнього сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З копії довідки Кам`янець-Подільської спеціальної школи Хмельницької обласної ради від 19.12.2019 року за №02-08/254 вбачається, що ОСОБА_6 , 2008 року народження навчається в шостому класі Кам`янець-Подільської спеціальної школи. Батько ОСОБА_3 батьківські збори не відвідує, життям дитини в школі не цікавиться, участі у вихованні дитини не бере.

З копій довідок Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Кам`янець-Подільської міської ради від 02.01.2020 року та Комунального некомерційного підприємства «Дитячий медичний центр» Кам`янець-Подільської міської ради від 30.12.2019 року №127 вбачається, що при відвідуванні на прийомі у лікаря в амбулаторії дитина оглядається в присутності матері, на прийом до лікаря звертається тільки мати дитини, вона ж займається її лікуванням.

З акту обстеження умов проживання від 03.03.2020 року вбачається, що умови проживання за адресою: АДРЕСА_1 задовільні.

З копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16.12.2019 р. вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 19 березня 2020 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допитані в суді першої інстанції свідки:

- ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 наголосили на тому, що батько ОСОБА_3 ухиляється від вчинення батьківських обов`язки відносно своїх дітей доньки ОСОБА_7 та вже повнолітнього сина ОСОБА_12 .

З пояснень допитаної в суді першої інстанції дитини ОСОБА_13 , вона проживає разом із матір`ю, батька знає лише з фотографій, не знає також і родини батька, ніхто з родини батька не шукає зустрічей з нею. Вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , затверджений рішенням Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 19 березня 2020 року, було складено без врахування всіх обставин, а саме, без з`ясування думки самого відповідача ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав та без зазначення проведеної органом опіки та піклування роботи з відповідачем щодо врегулювання конфлікту. Тобто вказаний висновок не містить належного обґрунтування доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Під час судового розгляду справи у суді першої інстанції відповідач надіслав відзив в якому заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначав, що він не є наркозалежним та не зловживає спиртними напоями, крім того у нього на утриманні перебуває неповнолітня дитина, його дружина має статус багатодітної матері, а він наразі доглядає за сім`єю оскільки дружина працює. Крім того, ОСОБА_3 не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, а також врахувавши практику ЄСПЛ, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_6 , оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виховання доньки та її утримання.

Позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на ОСОБА_3 , на чому правильно наголосив суд першої інстанції, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях.

Неактивна участь батька в житті доньки, як вбачається із матеріалів справи, а саме акту судово-медичного обстеження від 05.09.2007 року (а.с.8). спричинена тривалим конфліктом між батьками ОСОБА_7 , проживанням відповідача на відстані від доньки.

Суд першої інстанції, установивши відсутність винної поведінки та свідомого нехтування ОСОБА_3 своїми батьківськими обов`язками, беручи до уваги той факт, що батько дитини заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бажає утримувати доньку, що свідчить про його інтерес до дитини, а також відсутність інших передбачених частиною першою статті 164 СК України підстав для позбавлення батьківських прав, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення в частині, яка оскаржується, з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення підстав для розподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 01 лютого 2021 року.

Судді Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк