Справа № 369/3230/21
Провадження №4-с/369/72/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А.Я.,

при секретарі Миголь А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , стягувач Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра», орган з примусового виконання Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із скаргою, яку мотивував тим, що 09 лютого 2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області було подано Скаргу від імені ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на дії (бездіяльність) державного виконавця в частині відмови у знятті арешту з майна боржника у зв`язку із завершенням виконавчого провадження №38168994 та закінченням строків пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Однак, Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2021 року по справі №369/1742/21 (провадження №4-с/369/63/21), Скаргу від 09.02.2021 р. було повернуто заявнику без розгляду, у зв`язку з її поданням без додержання вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України.

Одночасно заявнику було роз`яснено, що після усунення умов, що були підставою для повернення скарги без розгляду, він має право звернутися до суду повторно.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та після усунення умов, що були підставою для повернення Скарги від 09.02.2021 року без розгляду (справа №369/1742/21 (провадження №4-с/369/63/21), до Києво-Святошинського районного суду Київської області в інтересах Громадянина України ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) повторно звертається адвокат Драпак Дмитро Анатолійович.

16 травня 2013 року, Постановою державного виконавця Онищенко В.В. ВДВС Києво-Святошинського РУЮ відкрито виконавче провадження №38168994 та прийнято до примусового виконання Виконавчий лист №2-963 від 07.06.2012 р, виданого Києво- Святошинським районним судом Київської області «Про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «НАДРА» боргу в сумі 42 571,67 грн.».

24 червня 2016 року, старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного ВДВС Чубаревим О.О. при примусовому виконанні винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на ВСЕ МАЙНО боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону здійснювати відчуження майна, яке належить боржнику.

12 грудня 2017 року, старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Чубаревим О.О., винесено Постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, відповідно до якої Виконавчий лист №2-963 від 07.06.2012 р. повернуто ПАТ КБ «НАДРА» та встановлено строк повторного пред`явлення для виконання до 12 грудня 2020 р. включно.

Разом з тим, відповідно до Постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 12.12.2017 року, встановлено наступне - заходи щодо виявлення майна боржника на яке можливо звернути стягнення відповідно до закону виявились безрезультатними. В зв`язку цим, виконавчий документ, в силу п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», підлягає поверненню стягувачу з правом його повторного пред`явлення до виконання у встановлений строк.

Станом на 09 березня 2121 року за даними АСВП відносно ОСОБА_1 відсутні будь-які виконавчі провадження, а найголовніше, строк повторного пред`явлення Виконавчого листа №2-963 від 07.06.2012 року, який було встановлено Постановою про повернення виконавчого документа стягувану від 12.12.2017 р. у ВП №38168994 закінчився.

Таким чином, випливає висновок про те, що наразі Виконавчий лист №2-963 від 07.06.2012 р., виданий Києво-Святошинським районним судом Київської області, не може бути повторно пред`явлений до виконання стягувачем у зв`язку з пропущенням строку пред`явлення його до виконання, відповідно Виконавче провадження №38168994 є завершеним та не підлягає поновленню.

В силу вищевикладеного, наразі відсутні будь-які правові підстави для звернення стягнення на майно ОСОБА_1 , яке йому належить на праві власності, а тому арешт на все майно, який було накладено відповідно до Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.06.2016 р. в рамках ВП №38168994, має бути знятим разом з іншими обмеженнями, в тому числі відкликано заборону на здійснення відчуження вищевикладеного майна.

Факт існування обтяжень у вигляді накладеного арешту підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єкти нерухомого майна щодо суб`єкта від 09.02.2021 року №243620728.

18 грудня 2020 року (після закінчення строку повторного звернення стягувача з Виконавчим листом №2-963 від 07.06.2012 р.) до Києво-Святошинського РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) з відповідною Заявою про зняття арешту з майна боржника звернувся представник ОСОБА_1 , адвокат Драпака Дмитро Анатолійович.

Проте, тільки 03 лютого 2021 року на поштову адресу представника надійшов Лист-відповідь від 30.12.2020 р. №38168994, який отримано особисто адвокатом Драпак Д.А.

У відповідності до Листа Києво-Святошинського РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) від 30.12.2020 р. №38168994, у задоволенні Заяви від 18.12.2020 р. про зняття арешту з майна боржника ( ОСОБА_1 ) з наступним обґрунтуванням: «...Оскільки боржником не надано підтвердження про фактичне виконання або скасування рішення законних підстав для зняття арешту відсутні».

Тому заявник просив визнати дії Києво-Святошинського РВ ДВЧ ЦМУ МЮ (м. Київ) в частині відмови у знятті арешту з усього майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 - неправомірними. Зобов`язати Києво-Святошинський РВ ДВЧ ЦМУ МЮ (м. Київ) зняти арешт з усього майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а також відкликати заборону здійснювати відчуження вищевикладеного майна, які були накладені Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС Чубаревим О.О. при примусовому виконанні Виконавчого листа №2-963 від 07.06.2012 р. в рамках виконавчого провадження №38168994.

Представник заявника направив до суду клопотання про розгляд справи у його та заявника відсутності.

Представники органу ДВС та стягувача в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Стягувач Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається зі матеріалів справи, постановою державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ від 16 травня 2013 року, відкрито виконавче провадження №38168994 з примусового виконання виконавчого листа №2-963 виданого 07.06.2012 року Києво- Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «НАДРА» боргу в сумі 42 571,67 грн.

24 червня 2016 року, старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного ВДВС Чубаревим О.О. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-963 виданого 07.06.2012 року винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону здійснювати відчуження майна, яке належить боржнику.

12 грудня 2017 року, старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Чубаревим О.О., винесено Постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, відповідно до якої Виконавчий лист №2-963 від 07.06.2012 р. повернуто ПАТ КБ «НАДРА» та встановлено строк повторного пред`явлення для виконання до 12 грудня 2020 р. включно.

Факт існування обтяжень на майно заявника у вигляді накладеного арешту підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єкти нерухомого майна щодо суб`єкта від 09.02.2021 року №243620728.

Згідно Листа Києво-Святошинського РВ ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) від 30.12.2020 р. №38168994, зазначено що оскільки боржником не надано підтвердження про фактичне виконання або скасування рішення законних підстав для зняття арешту відсутні.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Стаття 56 Закону України «про виконавче провадження» визначає що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Станом на 09 березня 2021 року за даними АСВП відносно ОСОБА_1 відсутні виконавчі провадження.

Згідно статті 13 закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому законом порядку.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до пункту п. 20 Розділу ІІІ Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 в редакції станом на 12.12.2017 року У постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі «Перший протокол», «Конвенція»): кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності».

Будь-яке втручання у мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лекіч проти Словенії», заява № 36480/07, пункт 95, від 11 грудня 2018).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ( "Горнсбі проти Греції" (Hornsby V. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці без неналежних затримок (у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці ( "Чіжов проти України" п. 40).

Оскільки станом на день звернення заявника до суду відносно заявника ОСОБА_1 виконавчі дії не проводяться, а строк для повторного пред`явлення виконавчого документа для виконання закінчився і стягувачем не надано доказів поновлення такого строку або перебування виконавчого документа на виконанні, суд приходить до висновку що незняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання органу ДВС зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наведеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог скарги та необхідності задоволення її вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу задоволити.

Визнати дії Києво-Святошинського РВ ДВЧ ЦМУ МЮ (м. Київ) в частині відмови у знятті арешту з майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 - неправомірними.

Зобов`язати Києво-Святошинський РВ ДВЧ ЦМУ МЮ (м. Київ) зняти арешт з усього майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 та скасувати заборону на його відчуження, які були накладені Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС Чубаревим О.О. при примусовому виконанні Виконавчого листа №2-963 від 07.06.2012 р. в рамках виконавчого провадження №38168994.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду або до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: А.Я. Волчко