Справа № 358/568/20
Провадження № 2/369/1326/21
РІШЕННЯ

Іменем України

09.06.2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді -Дубас Т.В.,

за участю секретаря - Мазурик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Київської області, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відшкодування заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є особою, яка внаслідок незаконних дій органів прокуратури втратила заробіток з 01.07.2011 по 01.02.2020.

Позивач вказував, що наказом начальника ГУЮ в Київській області №166/к від 14.04.2010 його призначено на посаду заступника начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ з 19.04.2010.

Постановою слідчого в ОВС Прокуратури Київської області від 16.06.2011 порушено кримінальну справу відносно позивача за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

Наказом ГУЮ у Київській області № 484/20 від 01.07.2011 позивача відсторонено від посади заступника начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ у Київській області з 01.07.2011.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.01.2017 скасовано постанову слідчого прокуратури Київської області від 01.07.2011 про відсторонення позивача.

Наказом начальника ГУЮ у Київській області від 01.02.2017 було скасовано наказ ГУЮ у Київській області № 484/20 від 01.07.2011 та допущено позивача до виконання службових обов`язків на посаді заступника начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ у Київській області.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.10.2018, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 13.05.2019 та постановою ВС від 26.02.2020, позивача було визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Позивач вказував, що внаслідок його незаконного відсторонення від посади він втратив за період часу з 01.07.2011 по 01.02.2017, тобто за 1 405 робочі дні, заробітну плату 463 144,20 грн.

З огляду на викладене та посилаючись на вимоги законодавства позивач просив суд стягнути з державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в рахунок відшкодування втраченого заробітку на його користь у сумі 463 144,20 грн.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 21.05.2020 було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 15.06.2020 було дану позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Ухвалою судді від 08.07.2020 було прийнято до розгляду дану цивільну справу, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.04.2021 було закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду справи по суті.

Позивач в судове засідання 03.06.2021 не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити.

Відповідач ДКС України у судове засідання 03.06.2021 свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена, подала суду відзив на позовну заяву, в якому вказувала на те, що позивач звернувся до неналежного відповідача, тому позов слід залишити без задоволення, про що і просила суд.

Представник відповідача прокуратури Київської області в судове засідання 03.06.2021 не з`явився. В попередніх судових засіданнях проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Представник Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання 03.06.2021 не з`явився. Направили до суду клопотання про розгляд справи без участі, свою позицію щодо вимог позивача суду не повідомили.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши думку осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом начальника ГУЮ в Київській області №166/к від 14.04.2010 позивача призначено на посаду заступника начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ з 19.04.2010.

Постановою слідчого в ОВС Прокуратури Київської області від 16.06.2011 порушено кримінальну справу відносно позивача за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

Наказом ГУЮ у Київській області № 484/20 від 01.07.2011 позивача відсторонено від посади заступника начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ у Київській області з 01.07.2011.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.01.2017 скасовано постанову слідчого прокуратури Київської області від 01.07.2011 про відсторонення позивача.

Наказом начальника ГУЮ у Київській області від 01.02.2017 було скасовано наказ ГУЮ у Київській області № 484/20 від 01.07.2011 та допущено позивача до виконання службових обов`язків на посаді заступника начальника ВДВС Києво-Святошинського РУЮ у Київській області.

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.10.2018, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 13.05.2019 та постановою ВС від 26.02.2020, позивача було визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Внаслідок відсторонення позивача від посади він втратив за період часу з 01.07.2011 по 01.02.2017, тобто за 1 405 робочі дні, заробітну плату.

Згідно з довідкою про доходи № 18, наданою ГТУЮ у Київській області листом за вих. № 146-10-14 від 22.04.2020, загальна сума доходу за період з травня по червень 2011 року становить 12 856,15 грн.

Тобто, середньоденна заробітна плата позивача складала 329,64 грн., а втрачений заробіток позивача за період часу з 01.07.2011 по 01.02.2017, тобто за 1 405 робочі дні, - 463 144,20 грн.

З огляду на встановлені обставини у справі суд вважає за необхідне проаналізувати наступне законодавство та правові висновки Верховного Суду.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 48, ч. 4 ст. 58 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника.

За положеннями ч. 1 ст. 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. При цьому держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Частинами першою, другою та сьомою статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина 2 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

З огляду на ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

З огляду на ч.ч. 1, 2 п. 8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.03.1996 за № 106/1131, Згідно з частиною 1 ст. 4 Закону розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Підпунктом 1 ч. 1 п. 9 вказаного Положення визначено, що середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється для робітників і службовців - у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" та від 05.05.95 р. N 348 "Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100"

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Частиною 2 ст. 25 БК України визначено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до пп.1 п. 35 Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ № 845 від 03.08.2011, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Згідно з пп. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМУ № 215 від 15.04.2015, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

З урахуванням правового висновку, викладеного у постанові ВП ВС від 21.11.2019 у цивільній справі № 242/4741/16-ц, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (п. 43 постанови). Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (п. 44 постанови). Крім того, Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача (п. 31 постанови).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВП ВС від 25.03.2020 у цивільній справі № 641/8857/17, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

З огляду на абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Як визначено ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та практики Верховного Суду суд приходить до наступних висновків.

Позивачем було доведено, що він втратив свій заробіток у розмірі 463 144,20 грн. за період з 01.07.2011 по 01.02.2017 внаслідок незаконного відсторонення його на підставі постанови слідчого прокуратури Київської області від 01.07.2011, а тому він має право на відшкодування цього заробітку державою.

А отже, суд задовольняє вимоги позивача у повному обсязі.

Так як від сплати судового збору позивач звільнений, а відвідач є державою Україна, то судові витрати суд відносить на рахунок державного бюджету.

З урахуванням викладеного й керуючись правовим висновком, викладеним у постанові ВП ВС від 21.11.2019 у цивільній справі № 242/4741/16-ц, ст.ст. 15, 16, 48, 58, 168, 170, 1176 ЦК України, ст.ст. 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 25 БК України, п.п. 8, 9 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.03.1996 за № 106/1131, п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, п. 35 Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ № 845 від 03.08.2011, п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМУ № 215 від 15.04.2015, ст.ст. 4, 5, 18, 19, 23, 28, 76-82, 141, 259, 263-268, 351, 352, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Прокуратури Київської області, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відшкодування заробітної плати - задовольнити.

Стягнути з державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в рахунок відшкодування втраченого заробітку на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у сумі 463 144 (чотириста шістдесят три тисячі сто сорок чотири) грн.. 20 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: держава Україна в особі Державної казначейської служби України, , 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Відповідач 2: Прокуратура Київської області, , адреса: 01601, м. Київ, бул. Лесі Українки, 27/2.

Відповідач 3: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), , адреса: 01001, м. Київ, пров. Музейний, 2-Д.

Суддя: Т.В.Дубас