У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 184/149/21

Номер провадження 2/184/239/21

28 січня 2021 рокум. Покров

Суддя Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області Гукова Р.М., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову та просить суд заборонити державному виконавцю Покровського міського відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Черняєвої М.Ю. до набрання законної сили рішенням у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в виконавчому провадженні №63741473 відкритому 26.11.2020р. звертати стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 , а також на майно останнього; зупинити стягнення на користь АТ «Ідея Банк» на підставі виконавчого напису №22856, виданого 23.10.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у виконавчому провадженні №63741473, відкритому 26.11.2020р. державним виконавцем Покровського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Черняєвою М.Ю. до набрання законної сили рішення в даній справі.

Свою заяву обґрунтовує тим, що 23.10.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис №22856 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 47930,85 грн. У свою чергу, на підставі вказаного виконавчого напису 26.11.2020р. державним виконавцем Покровського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Черняєвою М.Ю. було відкрито виконавче провадження №63741473. Підстав для стягнення з позивача боргу немає, оскільки позивач не визнає розмір заборгованості нарахованої банком, сума, що підлягає стягненню є спірною, завищеною та необґрунтованою. Позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис приватного нотаріуса вчинений з численним порушенням законодавства. Зокрема, приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився в безспірності заборгованості по кредитному договору, а саме, що нотаріус взяв до уваги розрахунок заборгованості, який був підготовлений працівниками банку, що не може бути доказом безспірних грошових вимог, оскільки допустимими доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості можуть бути виключно первинні документи. Зазначена сума коштів є спірна, оскільки не підтверджена жодними документами.

При цьому позивач вказує на те, що особам, які беруть участь у справі має бути гарантована реальна можливість захистити свої порушені права. На сьогоднішній день є ймовірність того, що виконавець після відкриття провадження винесе постанову про звернення стягнення на заробітну плату за місцем роботи відповідача та на його майно. З огляду на наведене, у позивача наявне обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Розглянувши подану заяву, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, до яких зокрема, належать: забороною вчиняти певні дії та зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №922/4587/13.

Відповідно до Конвенції із захисту прав людини і основоположних свобод ефективний захист повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає міжнародній нормі.

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Вирішуючи питання про наявність підстав для забезпечення позову згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд враховує, що із поданої позивачем позовної заяви вбачається наявність реального спору між сторонами, оскільки позивачем заявлено вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, який дійсно був вчинений приватним нотаріусом, а відтак на думку позивача, має місце порушення його цивільних прав.

При цьому суд враховує, що оскаржуваний виконавчий напис пред`явлений стягувачем до виконання та виконавчою службою відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення з позивача заборгованості у розмірі 47930,85 грн.

Таким чином, зважаючи на наявність спору між сторонами, враховуючи вимоги співмірності виду забезпечення позову із характером спірних правовідносин, а також ті обставини, що в процесі виконання оспорюваного виконавчого напису державний виконавець Покровського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Черняєва М.Ю. відповідно до вимог діючого законодавства вчиняє дії щодо звернення стягнення на заробітну плату за місцем роботи ОСОБА_1 та звернення стягнення на майно останнього, що у свою чергу у разі задоволення його позовних вимог унеможливить ефективний захист та призведе до надмірного тягаря у поновленні порушених прав позивача, а відтак наявні передбачені ст.149 ЦПК України підстави для забезпечення позову,

Отже, враховуючи норми чинного законодавства, приймаючи до уваги види забезпечення позову, суд приходить до переконання про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 23.10.2020 року № 22856, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея-Банк» заборгованості в розмірі 47930,85 грн., який оскаржується позивачем у судовому порядку, оскільки саме такий вид забезпечення позову буде співмірний та дієвий щодо заявлених позовних вимог та зможе забезпечити реальне та ефективне поновлення прав позивача у разі задоволення позову.

При цьому, з огляду на предмет та характер спірних правовідносин, а також наведені у заяві про забезпечення позову обґрунтування підстав для забезпечення позову, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання щодо забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

Зважаючи на відсутність обставин, визначених ч.3 ст.154 ЦПК України та враховуючи вид застосованого судом заходу забезпечення позову, суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.12, 149, 150, 153, 353-355 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 23.10.2020 року № 22856, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея-Банк» заборгованості в розмірі 47930,85 грн., який оскаржується позивачем у судовому порядку.

В іншій частині заяви відмовити.

Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення до виконання ухвали - один рік.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання. Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Направити примірник ухвали учасникам справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України http://court.gov.ua/fair/sud0428/.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Р. М. Гукова