ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

27 травня 2021 року

м. Харків

справа № 643/15512/15-ц

провадження №22-ц/818/659/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

сторони справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про призначення експертизи у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року, ухвалене у складі судді Букреєвої І. А.,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі Банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 28 березня 2008 року № НАНGI в розмірі 25 201,82 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України 547 131,60 грн.

В обґрунтування позову послалося на те, що відповідно до кредитного договору № НАНGI від 28 березня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 191 900 грн зі сплатою 15% річних строком до 28 березня 2018 року. Згідно з заявою відповідача кредит було переведено з гривні у долари США, унаслідок чого розмір кредиту склав 40 935,40 доларів США зі сплатою 14, 04 % річних.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 станом на 04 серпня 2015 року має заборгованість перед банком в розмірі 25 201,82 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом 21 588,34 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом 1 737,17 доларів США, заборгованості за комісією за користування кредитом 360,40 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань 304,86 доларів США, штрафу (фіксована частина) 11, 52 доларів США та штрафу (процентна складова) 1 199, 54 доларів США.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково (т.1 а.с. 125 - 129). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 28 березня 2008 року № НАНGI в загальному розмірі 520 839,40 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 21 588,34 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 1 737,17 доларів США, заборгованості за комісією за користуванням кредитом у розмірі 360,40 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в сумі 304,86 доларів США, а разом 23 990,76 доларів США, що за курсом службового розпорядження Національного банку України від 04 серпня 2015 року складає 520 839,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не виконала зобов`язань за кредитним договором, унаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку, окрім штрафів, нарахування яких разом із пенею за одне й те ж саме порушення призводить до подвійної відповідальності.

Не погодившись, ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Банку в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. А саме, суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що Банком порушено встановлений договором порядок дострокового стягнення заборгованості. Станом на час подачі позову в ОСОБА_1 не виникло обов`язку перед Банком дострокового повернення кредиту. Позивачем не доведена сума заборгованості, оскільки відсутні будь-які первинні бухгалтерські документи, виписки з рахунків, а наданий розрахунок заборгованості не містить детального розпису виникнення кожної суми боргу за кредитом та процентами, не відображає погашення кредиту. Також уважав в оскаржуваному рішенні суду викладено лише доводи позивача, що є порушенням принципу рівності учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу від Банку не надходило.

Постановою Харківського апеляційного суду від 06.06.2019 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року змінено в частині розміру суми заборгованості. Абзац другий резолютивної частини рішення викладено в такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № НАН2G6 від 28 березня 2008 року станом на 04 серпня 2015 року у розмірі 23 939, 18 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 21 588,34 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом з 28 січня 2015 року по 04 серпня 2015 року - 1685, 58 доларів США; заборгованості за комісією за користуванням кредитом - 360,40 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 304,86 доларів США. В іншій частині рішення суду - залишити без змін». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку судовий збір в розмірі 3197,25 грн (т.2 а.с. 87-104).

Постанова мотивована тим, що відповідач дійсно допустила порушення умов кредитного договору, унаслідок чого виникла заборгованість. Така заборгованість виникла з січня 2015 року, а до цього часу ОСОБА_1 належно сплачувала щомісячні платежі на погашення кредиту у визначеному договором розмірі. Банком зазначені платежі розподілялися таким чином, що утворювалася недоплата за відсотками у незначному розмірі, отже, нарахування відсотків, які підлягають стягненню, має здійснюватися з січня 2015 року на прострочену заборгованість.

Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року касаційна скарга представника ОСОБА_1 задоволена частково, постанова Харківського апеляційного суду від 06.06.2019 скасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова мотивована тим, що згідно з висновком, викладеним висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19), звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Апеляційна скарга представника відповідача мотивована, зокрема, тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості та докази про направлення банком та одержання позичальником вимоги про дострокове повернення кредиту, в якій чітко було б встановлено обов`язок виконати достроково зобов`язання за кредитним договором виключного протягом тридцяти днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу. Суд апеляційної інстанції належним чином не встановив усіх фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, не навів мотивів відхилення вищевказаних доводів апеляційної скарги відповідача, належно не дослідив зміст кредитного договору, не з`ясував, на які потреби був виданий кредит, чи є цей кредит споживчим, чи є фактичні обставини, які би давали підстави для застосування положень частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», унаслідок чого зробив передчасний висновок про задоволення вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками (як простроченої, так і дострокової).

Сімнадцятого березня 2021 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав клопотання про призначення у справі судової економічної (фінансово-кредитної) експертизи, у якому просив на вирішення експерта поставити питання який реальний розмір простроченої заборгованості по кредитному № НАНGI від 28 березня 2008 року станом на 04.08.2015 з урахуванням умов указаного кредитного договору, виписок по рахункам, що були відкриті по вказаному кредитному договору.

В обґрунтування послався на те, що наданий Банком разом з позовною заявою розрахунок заборгованості не може вважатися належним доказом, оскільки не містить у собі відображення платежів, що здійснювалися позичальником у період з дати укладення договору 28 березня 2008 року до 4 серпня 2015 року. На підтвердження неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору Банк надав лише розрахунок з визначенням у ньому суми заборгованості за вказаним договором, проте деталізованого розпису у ньому не наведено, як не зазначено й механізму нарахування боргу, виникнення дат прострочення виконання зобов`язань згідно з графіком погашення кредитної заборгованості. Під час здійснення контррозрахунку відповідачем було виявлено, що розмір її простроченої заборгованості складає не 18 363, 44 доларів США, а 25 201, 83 доларів США. На час подачі Банком позову в ОСОБА_1 була відсутня прострочена заборгованість перед Банком, а заборгованість по відсоткам становила 1 173, 54 долари США. Для усунення розбіжностей між розміром заборгованості, визначеної Банком, та розміром заборгованості, визначеної відповідачем, необхідно провести експертизу.

Представник Банку в судовому засіданні 27 травня 2021 року проти задоволення клопотання заперечила. Послалася на те, що в матеріалах справи наявні всі достатні та необхідні докази для розгляду спору по суті. Також ОСОБА_4 надала додаткові письмові пояснення по справі, у яких указала, що ОСОБА_1 станом на грудень 2014 року не мала заборгованості по сплаті кредитних коштів і процентів. Однак з січня 2015 року перестала вносити щомісячні платежі. Тому з неї підлягає стягненню прострочена заборгованість за січень серпень 2015 року.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи клопотання та заперечень на них, судова колегія вважає, що у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про призначення судової експертизи належить відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупністю таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Верховний Суд у своїй постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16-ц вказав, що суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Як убачається з матеріалів справи, в поданому 04.09.2015 позові Банк просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № НАН2G6 від 28 березня 2008 року станом на 04.08.2015 (т.1 а.с. 2-3).

В наданих Харківському апеляційному суду поясненнях представник Банку не заперечував, що станом на грудень 2014 року ОСОБА_1 заборгованості за кредитними платежами та процентами не мала, тому з неї належить стягнути лише заборгованість за січень серпень 2015 року. Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні 27.05.2021 визнав, що з січня 2015 року ОСОБА_1 перестала вносити щомісячні платежі для погашення тіла кредиту та процентів.

ОСОБА_4 , діючи в інтересах Банку, надала в додаткових поясненнях розрахунок простроченої заборгованості ОСОБА_1 за період з січня по серпень 2015 року. В матеріалах справи наявний графік погашення заборгованості за кредитним договором та текст кредитного договору, за допомогою яких можливо перевірити правильність наданих Банком розрахунків.

Тому колегія суддів уважає, що в матеріалах справи наявна достатня кількість доказів для перевірки доводів позовної заяви Банку та апеляційної скарги ОСОБА_1 . Призначати експертизу необхідності немає. В задоволенні клопотання ОСОБА_2 про призначення судової експертизи слід відмовити.

Керуючись статтями 103, 260, 261, 367 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання Кас`яненка Дмитра Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про призначення судової економічної (фінансово-кредитної) експертизи залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна