Справа № 487/3177/17
Провадження № 2/487/10/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2021 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Гузан Є.А., позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в приміщенні суду м. Миколаєва цивільну справу №487/3177/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на квартиру ,-

В С Т А Н О В И В

14 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , яким просила визнати за нею право особистої приватної власності на кв. АДРЕСА_1 . В обґрунтування поданого позову зазначила, що вищенаведена квартира належить їй на праві власності відповідно до Свідоцтва про право власності від 08.06.2010 року. Наголосила на тому, що вказана квартира була придбана позивачем у власність під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 , але за її власні кошти, отримані від продажу квартири набутою нею до шлюбу, заробітку від її підприємницької діяльності, грошової допомоги наданої її батьками. Повідомила, що відповідач не приймав участі у придбанні спірної квартири, так як в період придбання квартири в нього не було доходів. Окрім того, просила стягнути з відповідача на її користь 3000 грн. витрат понесених нею на правову допомогу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2017 року було визначеного головуючим суддею Нікітіна Д.Г.

Ухвалою судді від 16.06.2017 року відкрито провадження у справі.

20.09.2017 року відповідач надав суду заперечення на позовну заяву, якими просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування позиції зазначив, що з 15.11.2004 року він неофіційно працював на посаді інженера сервісної служби у ПП «Компанія «Водна техніка». Повідомив, що з 01.02.2007 року він займав керівну посаду - провідний інженер сервісної служби, тобто фактично виконував обов`язки начальника сервісного підрозділу у Миколаївській області з заробітною платою в розмірі 600-900 доларів США. Окремо від основної роботи, мав постійні підробітки. Зазначив, що у 2004 року його батьки придбали йому авто. А у березні 2007 року його батьки надали йому грошові кошти на придбання іншого авто «Mazda 626», який було придбано за 12000 доларів США. Повідомив, що твердження позивача про наявність в неї великих доходів є хибними, оскільки фактично вона здійснювала послуги з ксерокопіювання та продажу бланків в податковій інспекції. Наголосив, що надані стороною позивача довідки про доходи не свідчать про прибуток в чистому вигляді. З 2006 року по 2016 рік ОСОБА_1 перебувала у декретній відпустці. Він здійснив значний вклад в бізнес позивача, придбавши їй техніку для ксерокопіювання. Маючи автомобіль, постійно здійснював перевезення товарів та подавав за ОСОБА_1 щомісячну звітність до Пенсійного фонду. Зазначив, що твердження позивача про наявність доходу від орендної плати за належну їй кв. АДРЕСА_2 не підтверджуються жодними доказами. З 2004 року по 2010 рік він з позивачем проживали в даній квартирі та за спільні кошти здійснювали в даній квартирі ремонт, облаштовували її меблями та технікою. Ним під даною квартирою було викопано погреб. Поряд з даною квартирою в 2004 році вони придбали гараж № НОМЕР_1 у кооперативі « Зоріний » за 3000 доларів США. Мати позивача під час перебування закордоном не надавала їм матеріальної допомоги, а лише позичала 900 доларів США на погашення позики позивача. Грошові кошти на депозитах позивача, фактично були грошима матері, які ОСОБА_1 лише зберігала. Спірна квартира була придбана ними за спільні кошти. Позивач наполягала на оформлені квартири та здійсненні платежів від її імені. Повідомив, що перший внесок за оплату квартири було здійснено за рахунок зняття коштів з його депозитного рахунку, позики грошових коштів у матері позивача та з їх позивачем заощаджень. Другий внесок було здійснено за рахунок грошових коштів наданих його батьками та зароблених ним. Третій внесок було здійснено за рахунок продажу належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 . Окремо зазначив, що він здійснював благоустрій спірної квартири самостійно та за допомогою друзів. Позивач в даний період часу перебувала у декреті, він був працевлаштований неофіційно.

12 лютого 2018 року позивач надала до суду відповідь на заперечення. Наголосила, що відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження його працевлаштування в період перебування у шлюбних відносинах. В компанію «Водна техніка» він був працевлаштований неофіційно, з робочим графіком дві години на день. Повідомила, що грошові кошти на облаштування їх житла меблями та всього необхідного надавали її батьки. Батьки відповідача жодної допомоги не надавали. Автомобіль «Mazda 626» було придбано на грошові кошти від продажу його старого авто та грошей які заробила вона. Грошові кошти як на придбання, так і облаштування спірної квартири було здійснено виключно за її рахунок. Дублюючий апарат також було придбано за її власні кошти. Оскільки дана діяльність була мало прибутковою, вона закінчила бухгалтерські курси та надавала оплаті послуги за бухгалтерські консультації. Окрім того, нею надавалися поліграфічні послуги. В подальшому вона закінчила дизайнерські курси та виконувала замовлення на дому, маючи постійний дохід. Повідомила, що партнером по бізнесу завжди був її батько, від чоловіка не було жодної допомоги. Ні спільного бізнесу, ні спільного бюджету вони з відповідачем не мали. На поліпшення квартири придбаної нею до шлюбу відповідач також не вклав жодних зусиль. Так само і в спірній квартирі, всі витрати з організації ремонту та здійснення благоустрою квартири здійснювала виключно вона. Гараж був придбаний нею до вступу в шлюбні відносини.

Розпорядженням від 23.01.2019 року в зв`язку з закінченням п`ятирічного строку повноважень судді ОСОБА_4 було призначено автоматизований розподіл справи. Протоколом від 23.01.2019 року визначеного нового суддю Щербину С.В.

Ухвалою судді від 28.01.2019 року справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 25.05.2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених позовних, просив відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Заслухавши позицію сторін, пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 19 липня 2003 року між сторонами зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.04.2017 року по справі №487/819/17. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року по справі №487/820/17 змінено заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.06.2017 року, зменшено розмір стягнутих з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2000 грн. до 1000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.07.2019 року по справі №487/3569/17 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль «Mazda 626» (державний номер НОМЕР_3 ) у розмірі 35543,95 грн.

10.08.2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СБК 2004» в особі директора Іванчевського В.М. було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав №13/01. За умовами якого ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити 349140,00 грн. за АДРЕСА_1, АДРЕСА_5 . ТОВ «СБК 2004» в свою чергу зобов`язалося передати вищенаведену квартиру їй у право власності після повної сплати обумовленої вартості квартири.

В матеріалах справи наявні квитанції про сплату грошових коштів ОСОБА_1 на користь ТОВ «СКБ 2004» за вищенаведеним договором на суму 372260,00 грн.: квитанція №126 від 14 серпня 2009 року на суму 206000,00 грн. (арк. справи 39); квитанція №3 від 30 жовтня 2009 року на суму 102000,00 грн. (арк. справи 39); квитанція №1/1 від 30 листопада 2009 року на суму 64260,00 грн. (арк. справи 40).

Згідно Актів прийому-передачі від 17.12.2009 року, ОСОБА_1 прийняла у власність від ТОВ «СБК 2004» новозбудовані квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_5 .

Розпорядженням Адміністрації Заводського району ВК ММР №198р від 20.04.2010 року, вищенаведені квартири було об`єднано в одну ізольовану квартиру АДРЕСА_1 , яка готова до експлуатації.

Відповідно до Свідоцтва від 08.06.2010 року право власності на дане нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_1 за №30635817 (витяг №26351378 від 08.06.2010 року).

Право власності на вищенаведену квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Позивач зазначає, що спірна квартира належить їй на праві особистої власності, оскільки придбана нею за кошти, які належали їй особисто та були набуті нею від продажу належної їй до шлюбу квартири, прибутку від її бізнесу та грошової допомоги наданої її батьками.

За загальним правилом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Окрім того, ч. 4 ст. 368 ЦК України регламентовано, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Стаття 57 Сімейного кодексу України визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, зокрема особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ч. 1, 3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, визначаючи правовий статус майна подружжя, суд повинен встановити такі обставини як: час набуття майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття) та мету придбання майна.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна - враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Так, в судовому засіданні встановлено та сторонами не заперечене те, що грошові кошти від належної позивачу до шлюбу на праві власності кв. АДРЕСА_2 були внесені в якості плати за спірну квартиру. Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.11.2009 року ОСОБА_1 відчужила дану квартиру за 12216 грн. Посилання сторони позивача на ту обставину, що фактично дана квартира була відчужена позивачем за більшу суму ніж вказано в даному договорі, не знайшло доказового підтвердження.

Окрім того, відповідно до виписки з єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців ААБ№192143, ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем з 11.05.1999 року. На облік в органах державної податкової служби поставлена з 26.05.1999 року. Згідно наявної в матеріалах справи реєстраційної карти від 27.12.2012 року зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_10 здійснює підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі поза магазинами, друкування іншої продукції, надання інших послуг. Відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку від 09.02.2015 року, позивач з 01.01.2002 року по дату витягу здійснювала діяльність з друкування іншої продукції, інші види роздрібної торгівлі поза магазинами, надання інших індивідуальних послуг.

Суд критично сприймає посилання позивача на наступні докази: квитанцію від 14 серпня 2009 року, №50-163935 про здійснення валютно-обмінної операції 5900 євро на 69620 грн. (арк. справи 14); квитанцію від 27 липня 2005 року, №338614 про здійснення валютно-обмінної операції 3100 євро на 18739,50 грн. (арк. справи 15); квитанцію від 29 липня 2005 року, №338622 про здійснення валютно-обмінної операції 18752,13 грн. на 3695,00 доларів США (арк. справи 15), оскільки ОСОБА_1 не доведено джерело походження даних коштів та їх цільове направлення на придбання спірного об`єкта нерухомості.

Так само, як і наявні в матеріалах справи виписки з рахунків ОСОБА_10 в АТ КБ «ПриватБанк» за період з 11.03.2000 року по 11.04.2017 року та за період з 25.08.2000 року по 25.09.2018 року свідчать про наявність на депозитних рахунках в АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів та рух коштів по ним. Доказів на підтвердження того, що дані грошові кошти було витрачено позивачем на придбання спірної квартири суду також надано не було.

Оцінюючи аргумент позивача щодо наявність в неї за період з 2002 року по 2015 рік доходу в сумі 1633117,98 грн., суд зазначає наступне.

Період з 2010 року по 2015 рік не відноситься до предмету доказування з огляду оскільки дані прибутки отримані після повного розрахунку за спірний об`єкт нерухомості. Так, за період 2003 року (з моменту вступу у шлюбні відносини) по 2009 рік (момент повного розрахунку за спірний об`єкт нерухомості) прибуток позивача склав 493280,72 грн. До того ж, дана сума була задекларована позивачем та не свідчить про дохід отриманий нею після сплати податків.

Окремо варто зазначити, що позивачем не доведено наявність в неї грошових заощаджень наявних до вступу в шлюбні відносини та витрачених на придбання спірного об`єкту нерухомості. Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що отриманий нею до вступу в шлюбні відносини прибуток в 2002 році в сумі 91302,10 грн. нею було заощаджено та в подальшому витрачено на придбання спірної квартири.

Так, за договором поставки від 02.01.2006 року, ОСОБА_11 отримала 1000 грн. за надання послуг зі здійснення поставок.

Надані позивачем договір на виконання робіт від 01 жовтня 2001 року, сертифікат ОСОБА_10 на проходження навчання в учбовому центрі «Академія Успіху» за курсом «дизайн інтер`єру» в період з 02.04.2013 року по 11.07.2013 року, договір №08-32 про надання освітніх послуг від 24 березня 2013 року свідчать проходження позивачем навчання, однак не свідчать про одержання позивачем прибутку від даного виду діяльності.

Дійсно позивачем доведено факт перебування її матері ОСОБА_12 в ОСОБА_13 , про що свідчать наявні в матеріалах справи копії паспорту НОМЕР_4 та квитки. Однак, факт надання матір`ю грошових коштів донці не знайшов жодного документального підтвердження.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено та сторонами підтверджено, що спірна квартира була придбана з метою поліпшення умов проживання сім`ї ОСОБА_14 . Після придбання даної квартири позивач та відповідач проживали в ній спільно до січня 2016 року (Акт про не проживання від 29.03.2017 року).

В судовому засіданні встановлено та сторонами не спростовано те, що відповідач був неофіційно працевлаштований в компанії «Водна техніка» з листопада 2007 року по листопад 2016 року.

Твердження відповідача щодо інвестування ним в придбання спірного об`єкту нерухомості грошових коштів за рахунок зняття належних йому коштів з депозитних рахунків та одержання коштів в сумі 10000 доларів США від його батьків не підтверджено жодними письмовими доказами по справі.

Розмір заощаджень та доходів позивача з урахуванням вартості спірної квартири та тривалого періоду спільного проживання з відповідачем викликає сумнів щодо того, що виключно грошові кошти позивача були витрачені на придбання спірної квартири, враховуючи ту обставину, що сім`я ОСОБА_14 потребувала матеріального забезпечення на побутові потреби.

За такого, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду достатніх доказів, які б свідчили про придбання спірної квартири саме за належані їй особисто кошти. До того ж, зі змісту позовної заяви та пояснень позивача вбачається, що з моменту переїзду сім`ї ОСОБА_14 до спірної квартири по 2016 рік сторони спільно проживали у спірній квартирі. Позивач неодноразово наголошувала на тому, що дана квартира була придбана за для її проживання разом з відповідачем та їх спільною дитиною.

З огляду на викладене, квартира АДРЕСА_1 , була придбана подружжям ОСОБА_14 за спільні кошти подружжя, з оформленням права власності на квартиру на позивача з метою спільного проживання в даній квартирі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 (мати позивача) повідомила суд, що надавала дочці грошову допомогу на придбання квартири, розвиток бізнесу та проживання. Частина з даних грошових коштів була витрачена на придбання спірної квартири. Окремо зазначила, що протягом зареєстрованого шлюбу сторони проживали разом. Підтвердила обставину працевлаштування відповідача в компанії «Водна техніка», однак на посаді робочого зі встановлення кондиціонерів та профілактики бойлерів. Повідомила, що ремонт у квартирі по АДРЕСА_2 робила виключно вона, відповідач там лише встановив кондиціонер.

Свідок ОСОБА_5 (батько позивача) в судовому засіданні зазначив, що ремонт в квартирі на Леваневців зробила його бувша дружина. Він зі свого боку купляв меблів в квартиру та дитяче ліжко. Зазначив, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 у спірній квартирі по АДРЕСА_1 з моменту в`їзду до 2016 року. Наголосив на тому, що до нього за грошима вони не зверталися. Повідомив, що відповідач працював у нього в поліграфії два тижні. Окрім того, йому відомо, що відповідач був неофіційно працевлаштований в компанії «Водна техніка».

Свідок ОСОБА_8 (сестра відповідача) повідомила суду, що 10000 доларів США на придбання спірної квартири надали відповідачу батьки, гроші ОСОБА_3 батькам не повертав. Батьки були проти оформлення квартири на позивача, однак ОСОБА_3 настояв на цьому. Окрім того, батьки постійно матеріально допомагали сину з ремонтом. ОСОБА_1 в 2007 році пішла в декретну відпустку та не мала жодних доходів. ОСОБА_3 під час перебування з позивачем в зареєстрованому шлюбі був неофіційно працевлаштований старшим інженером. Ремонт в спірній квартирі відповідач робив власноруч, допомагали друзі.

Свідок ОСОБА_7 (батько відповідача) повідомив, що він з дружиною надав сину грошові кошти в сумі 80000 грн. на придбання спірної квартири, дані гроші син їм не повертав. Ремонт в придбаній квартирі робив відповідач власними силами.

Суд, оцінюючи показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зазначає, що останніми підтверджено факт придбання спірної квартири в тому числі за рахунок коштів, отриманих позивачем від продажу квартири по АДРЕСА_2 та грошової дороги з боку батьків позивача та батьків відповідача. Ремонт в спірній квартирі здійснювався відповідачем власноручно. Також, свідки підтвердили факт спільного проживання сторін у спірній квартирі з моменту переїзду по 2016 рік. Разом з тим, показання свідків не спростовують висновків суду про наявність у відповідача ОСОБА_3 самостійного заробітку та придбання спірного майна за спільні кошти подружжя.

Оцінюючи мету укладення договору купівлі-продажу майнових №13/01 від 10.08.2009 року, суд дійшов висновку, що нерухоме майно придбавалось позивачем в інтересах сім`ї.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 була придбана позивачем під час перебування у шлюбі позивача та ОСОБА_3 за спільні кошти подружжя, в інтересах сім`ї ОСОБА_14 та є спільною сумісною власністю подружжя.

Зазначене спростовує твердження позивача про належність їй зазначеної квартири на підставі особистої приватної власності. Суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 10,18,23,76, 258,259,263-265,352,354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на квартиру - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 .

Повне судове рішення складено 07.06.2021 року.

Суддя С.В. Щербина