Провадження № 2/344/1559/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

03 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: Тринчука В.В.,

за участі секретаря с/з: Гудяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Газматова Аліна Анатоліївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Газматова Аліна Анатоліївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що в жовтні 2020 року вона дізналася про те, що 23 листопада 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Газматовою Аліною Анатоліївною вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості, що виникла по кредитному договору № 490908935 від 03.10.2013 року, де ТОВ «Вердикт Капітал» - стягував, а ОСОБА_1 позичальник. На виконання вказаного виконавчого напису приватним виконавцем 03.10.2013 року відкрито виконавче провадження № 62490313, а Постановою приватного виконавця звернуто стягнення на мою заробітну плату в Військовій частині № НОМЕР_1 . Позивач вказує, що вказаний вище виконавчий напис вчинений з порушенням чинного законодавства, та такий що не підлягає до виконання, оскільки для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються зокрема нотаріально посвідчені угоди та документи що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Тому просить суд визнати виконавчий напис № 8107 від 23.11.2019 року таким що не підлягає виконанню та судові витрати понесені позивачем покласти на відповідача.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак до початку розгляду справи до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, у заяві просять позов задовольнити на підставі обставин викладених у позовній заяві. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечують.

Відповідач та інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи.

Згідно з ч.3 ст. 287 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Суд дослідивши письмові матеріали, встановивши таким чином фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, оцінюючи безпосередні дії нотаріуса, та твердження позивача про те, що нарахування суми заборгованості не є безспірне у цій справі, суд зазначає наступне.

03.10.2013 між ПАТ «Альфа-Банк» - (кредитор) та ОСОБА_1 - (позичальник) укладено Кредитний договір № 490908935 (а.с. 8).

23.11.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Газматовою Аліною Анатоліївною вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості, що виникла по кредитному договору № 490908935 від 03.10.2013 року, де ТОВ «Вердикт Капітал» - стягував, а ОСОБА_1 позичальник, сума заборгованості якої становить 40 927,05 грн. (а.с.6).

Приватний виконавець у виконавчому провадженні №62490313 виніс 07.07.2020 року постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника 20 % загального доходу на користь стягувача до виплати загальної суми боргу 46234,76 грн. (а.с.7).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що наявні у справі докази не підтверджують безспірність заборгованості, оскільки про наявність спору щодо заборгованості свідчить те, що у виконавчому написі відсутнє посилання на конкретні документи, надані банком, є тільки посилання на загальні норми, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (розрахунок заборгованості) відсутня.

Крім того, у оспорюваному виконавчому написі, вказано, що підставою його здійснення є, зокрема, постанова КМУ № 1172 від 29.06.1999 р., в яку постановою КМУ № 662 від 26.11.2014р. були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. п.2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості".

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову КМУ №662 від 26.11.2014 в цій частині. Вказану постанову залишено без змін згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017року. Таким чином, кредитний договір № 490908935 від 03.10.2013 року на момент вчинення виконавчого напису вже не був тим документом, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тобто, нотаріус не мав прав вчиняти виконавчий напис щодо стягнення саме за цим кредитним договором.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення необхідні документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідачем не надано суду доказів того, що до заяви про звернення стягнення шляхом вчинення виконавчого напису було додано виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, що ставить під сумнів дослідження нотаріусом первинних документів на предмет безспірності заборгованості.

З огляду на вищенаведене суд констатує той факт, що документи подані приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Газматовою Аліною Анатоліївною не підтверджували безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, тобто нотаріальна дія не відповідає вимогам статті 88 Закону України «Про нотаріат».

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрат понесених позивачем суд відносить витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в корить позивача оплачений останнім судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с. 16), та понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3300 грн.. Витрати на професійну правничу допомогу підтверджені розрахунком суми судових витрат (а.с. 13), актом виконаних робіт (а.с. 14), квитанцією про оплату послуг адвоката (а.с. 15).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 133, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Газматова Аліна Анатоліївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню Виконавчий напис за реєстровим № 8107 від 23.11.2019 року вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Газматовою Аліною Анатоліївною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором в розмірі 40 927, 05 гривень.

Стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» (04053, вул. Кудрявській узвіз, 5-Б, м. Київ, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) 840,80 грн. судових витрат зі сплати судового збору, та 3300 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу, всього 4140 (чотири тисячі сто сорок) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а після чого, безпосередньо до апеляційного суду).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий Суддя В.В.Тринчук