Номер справи 220/675/21
Номер провадження № 2/220/305/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року смт. Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Яненко Г.М.,

при секретарі - Демішеві А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Новосілка, Великоновосілківського району Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Кузнєцова Оксана Петрівна, до Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме мано,

ВСТАНОВИВ:

22.04.2021 року ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Кузнєцової Оксани Петрівни, звернулася до суду із позовом до Великоновосілківської селищної ради Великоновосілківського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно. Вимоги позивача мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина яка складалася із Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

За життя чоловіком не було складено заповіту. У визначений законом строк вона спадщину прийняла шляхом подання відповідної заяви до Великоновосілківської державної нотаріальної контори.

Постановою державного нотаріуса Великоновосілківської державної нотаріальної контори Кравець С.В. від 12.11.2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 через відсутність у правовстановлюючому документі на майно Свідоцтві про право власності на житло виданого 10.03.1993 року Відділом приватизації Великоновосілківської РДА вказівки про другого співвласника ОСОБА_1 , а також через невідповідність реєстраційного номеру про право власності на нерухоме майно з інформацією, що наявна у КП «Великоновосілківське РБТІ». На теперішній час вона не може оформити спадщину в інший позасудовий спосіб, а також через неуважність посадової особи, відповідальної за складання правовстановлюючого документу на майно, фактично позбавлена й права власності на Ѕ частину квартири, яка належить їй. Зазначене вище змушує звернутися її до суду за захистом свого порушеного та невизнаного права.

В судове засідання позивач, його представник адвокат Кузнєцова О.П. не з`явилися, до суду надійшли заяви, в яких останні позов підтримали, просили його задовольнити, вважаючи вимоги законними та обґрунтованими.

Уповноважений представник відповідача в судове засідання не з`явився, разом з тим, на адресу суду надійшла заява, в якій Великоновосілківська селищна рада Великоновосілківського району Донецької області із позовними вимогами погодилась повністю та клопотала про можливість судового розгляду без участі представника.

При даних обставинах суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними документами, за результатами підготовчого провадження в порядку ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно досліджених у справі матеріалів встановлено:

Факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Красногірськ Московської області Російська Федерація, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 138 від 15.04.2020 року.

Родинні відносини позивачки з померлим чоловіком ОСОБА_2 підтверджуються Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , актовий запис № 3173 від 08.08.1970 року.

Постановою державного нотаріуса Великоновосілківської державної нотаріальної контори Кравець С.В. від 12.11.2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 через відсутність у правовстановлюючому документі на майно Свідоцтві про право власності на житло виданого 10.03.1993 року Відділом приватизації Великоновосілківської РДА вказівки про другого співвласника ОСОБА_1 , а також через невідповідність реєстраційного номеру про право власності на нерухоме майно з інформацією, що наявна у КП «Великоновосілківське РБТІ».

З дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи № 137/2020 на спадкодавця ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданої на запит суду, вбачається, що позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви 03.06.2020 року о 10 год. 40 хв. до Великоновосілківської державної нотаріальної контори, а інший спадкоємець за законом дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 о 08 год. 10 хв. подала заяву про відмову від спадщини на користь дружини спадкодавця ОСОБА_1 . Інформації про наявність будь-яких інших спадкоємців матеріали спадкової справи не містять. Заповіти Спадкодавцем складено не було.

Згідно відповіді № 466 виданої 21.10.2020 року КП «Великоновосілківське РБТІ», до якої додано другий примірник правовстановлюючого документу на майно Свідоцтво про право власності, видане 10.03.1993 року відділом приватизації Великоновосілківської РДА, вбачається, що власниками майна на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Щодо реєстрації права власності, то реєстровий № НОМЕР_3 , зазначений у Свідоцтві про право власності на житло від 10.03.1993 року у реєстровій книзі № 1 Велика Новосілка на вищевказаних власників відсутній. За реєстровим № 22 зазначене інше нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 російською мовою: ОСОБА_4 .

Відповідно до відомостей Технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 виготовленого за замовленням ОСОБА_1 КП «Великоновосілківське РБТІ» станом на 10.06.2020 рік, загальна площа квартири складає 52,8 кв.м. з якої 27,8 кв.м. житлової, 25,0 кв.м. допоміжної.

З пояснень позивачки, викладених у позові, вбачається, що у 1993 році вона та її чоловік ОСОБА_2 звернулися до Великоновосілківської РДА з метою отримання безкоштовно у власність на умовах приватизації квартиру АДРЕСА_1 .

10.03.1993 року відділом приватизації Великоновосілківської РДА на підставі розпорядження від 05.03.1993 року № 96, було видано ОСОБА_2 Свідоцтво про право власності на житло. Відповідно до цього документу ОСОБА_2 належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира в будинку що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . На зворотній стороні цього документу зазначено що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована у Бюро приватизації житла на праві приватної, спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу № 22.

Під час отримання цього правовстановлюючого документу ані позивачка, ані її чоловік не звернули увагу на те, що в розділі де зазначаються прізвище, ім`я та по батькові власників житла не зазначене її прізвище ім`я та по батькові, адже розраховували на освіченість посадової особи Відділу приватизації Великоновосілківської РДА, яка вносила відомості до Свідоцтва про право власності на житло.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Ч. 1 ст. 2 вказаного вище закону встановлюється, що до об`єктів приватизації (далі - квартири (будинки) належать в тому числі квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку) (ч. 2 ст. 8 Закону).

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (ч. 3 ст. 8 Закону).

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) і організацію продажу може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агенства, бюро, інші підприємства) (ч. 4 ст. 8 Закону).

Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (ч. 5 ст. 8 Закону).

Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок). Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 8 Закону).

Вартість послуг органів приватизації по оформленню документів на право власності на квартири (будинки) оплачується покупцями за державними розцінками (ч. 8 ст. 8 Закону).

Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону (ч. 9 ст. 8 Закону).

Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону (ч. 10 ст. 8 Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.16ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст.328Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як зазначено в ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що окрім як у судовому порядку, позивач ОСОБА_1 іншим способом підтвердити та визнати своє право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , не має можливості, в судовому засіданні встановлено правомірність звернення заявника до суду із заявленими вимогами, оскільки про це свідчать письмові докази, як то наявність в розпорядженні позивача оригіналу правовстановлюючого документу на майно Свідоцтва про право власності на житло, відповіддю КП «Великоновосілківське РБТІ» наданої на запит нотаріуса, ордер на житлове приміщення № 285 від 20.01.1989 року, квитанції, факт реєстрації її у квартирі з 25.01.1989 року по теперішній час, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 23, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.М. Яненко