Провадження № 2/761/3883/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Мехеди А.В.,

за участю:

представника позивача - Саліван Л.Ф.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні суду заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сівовни Юрія Вікторовича про забезпечення позову у справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання особистою власністю майна, придбаного за час шлюбу та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, що є спільною сумісною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання особистою власністю майна, придбаного за час шлюбу.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопад 2020 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2021 року було прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, що є спільною сумісною власністю.

Одночасно з подачею зустрічної позовної заяви, представником позивача за зустрічним позовом - адвокатом Сівовною Юрієм Вікторовичем було подано заяву про забезпечення зустрічного позову шляхом накладення арешту на чотирикімнатну квартиру, реєстраційний номер: 32247100, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , титульним власником якої є ОСОБА_3 , із забороною її відчуження.

Заява вмотивована тим, у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа № 761/31314/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання особистою власністю майна, придбаного за час шлюбу та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, що є спільною сумісною власністю.

Зазначає, що з вересня 2008 до травня 2013 року Позивач разом з ОСОБА_3 проживали однією сім`єю. 03.05.2013 року вони зареєстрували шлюб, під час якого в подружжя народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб було розірвано за спільною заявою подружжя рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/28457/17 від 07.11.2017 року.

За час спільного проживання та подружнього життя, шляхом об`єднання спільних зусиль, праці, маючи спільний побут і господарство та сімейний бюджет, в тому числі шляхом залучення особистих коштів, сім`єю було придбано у власність серед іншого наступне майно:

- чотирикімнатну квартиру, реєстраційний номер: 32247100, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , придбану у власність ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області - Воробйовою Т.А, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як зазначає представник, оскільки придбання квартири відбулось до реєстрації шлюбу, тобто, до моменту встановлення факту проживання однією сім`єю в порядку статті 74 СК України, загальні правила Сімейного та Цивільного кодексів України щодо розпорядження спільною сумісною власністю - не діють по відношенню до ОСОБА_3 .

Відтак, при потенційному відчуженні цієї нерухомості може бути порушене право спільної сумісної власності позивача. Оскільки відчуження може відбутися без його згоди, як цього вимагають положення статті 65 СК України.

На думку позивача за зустрічним позовом, необхідність забезпечення позову викликана тим, що ОСОБА_3 , як титульний власник спірної квартири, має можливість та намір відчужити Квартиру до вирішення даного спору в суді, що може вплинути на порядок поновлення прав Позивача та можливість виконання рішення суду.

На даний час спір між сторонами виник з приводу поділу майна подружжя. А тому з метою уникнення реальної загрози ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову, заявник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачеві майно.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_5 у судовому засіданні щодо задоволення заяви про забезпечення позову заперечувала.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) зі своїм представником у судовому засіданні просили суд задовольнити заяву про забезпечення, накласти арешт на майно.

Заслухавши сторін по справі, розглянувши заяву, всебічно та повно дослідивши доводи заявника, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо розподілу спільного майна подружжя, а саме:

за первісним позовом:

- квартира АДРЕСА_2 ;

- квартира АДРЕСА_3 .

за зустрічним позовом:

- чотирикімнатна квартира, реєстраційний номер: 32247100, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

- однокімнатна квартира площею 44.2 кв.м, житлова площа 27,4 кв м реєстраційний номер 00, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;

- однокімнатна квартира загальною площею 32.8 (кв.м), житлова площа 19,7 кв. м реєстраційний номер: 00, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 .

- двокімнатна квартира, реєстраційний номер: 66, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 45,2 кв м, жилою площею 29,5 кв м.

Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

З поданих позовів та заяви про його забезпечення вбачається, що у разі відчуження належного сторонам майна, з приводу якого виник спір, існує реальна загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист її порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів заявника.

При цьому, накладення арешту на спірне майно до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Враховуючи предмет даного позову, наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог у клопотанні щодо забезпечення позову, їх обґрунтованість, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову (накладення арешту на нерухоме майно) та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд вважає за можливе заяву позивача про забезпечення позову задовольнити.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Крім того, пунктом 1 частини третьої статті 154 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Згідно ч. 4 ст. 154 ЦПК України, зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Згідно ч. 5 ст. 154 ЦПК України, розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України, Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

У своїй заяві представник зазначив, що в якості альтернативи зустрічного забезпечення, позивач за зустрічним позовом не заперечує щодо накладення арешту на однокімнатну квартиру площею 44.2 кв.м, житлова площа 27,4 кв м реєстраційний номер 00, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , титульним власником якої є ОСОБА_1 .

Таким чином, визначаючи розмір зустрічного забезпечення, суд виходить з того, що обрані позивачем за зустрічним позовом заходи забезпечення позову не впливають на матеріальний стан відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , як власника майна, не призведуть до понесення ОСОБА_3 додаткових витрат унаслідок їх застосування, доказів завдання відповідачу збитків внаслідок накладення арешту на спірне майно наразі не надано, а відтак, суд вважає за можливе застосувати зустрічне забезпечення шляхом накладення арешту на однокімнатну квартиру площею 44.2 кв.м, житлова площа 27,4 кв м реєстраційний номер 00, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , титульним власником якої є ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сівовни Юрія Вікторовича про забезпечення позову у справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання особистою власністю майна, придбаного за час шлюбу та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, що є спільною сумісною власністю - задовольнити.

Накласти арешт на чотирикімнатну квартиру, реєстраційний номер: 32247100, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , титульним власником якої є ОСОБА_3 .

Застосувати зустрічне забезпечення позову, яким накласти арешт на однокімнатну квартиру площею 44.2 кв.м, житлова площа 27,4 кв. м., реєстраційний номер 00, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , титульним власником якої є ОСОБА_1

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали до виконання протягом трьох років.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_7 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації - АДРЕСА_8 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 .

Суддя: