ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/455/20Головуючий у 1-й інстанції Іваницький О.Р.
Провадження № 22-ц/817/57/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Сташків Б. І.,

за участю секретаря - Боднар Р.В.

та учасників справи - представника Акціонерного товариства "Українська залізниця" - адвоката Ковби В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №599/455/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 вересня 2020 року, ухвалене суддею Іваницьким О.Р., повний текст рішення складено 24 вересня 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди в сумі по 500000 грн. в її користь та в користь неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зв`язку зі смертю чоловіка та батька ОСОБА_4 який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Позивач посилається на те, що 14 вересня 2000 року між нею та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_2 та 10 листопада 2006 року - ОСОБА_3

24 червня 2015 року внаслідок нещасного випадку на виробництві на ВП «Тернопільська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця, на перегоні Зборів-Золочів, 1390 км. 5-тий пікет, непарна колія, поблизу зупиночного пункту «Плугів» її чоловік ОСОБА_4 загинув. Загиблий працював оператором дефектоскопного візка ВП «Тернопільська дистанція колія».

Даний факт засвідчено Актом № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (Форма Н-1) та Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку (Форма Н-5) від 05 жовтня 2015 р., які містять, серед іншого, відомості щодо вини відповідача у смертельному травмуванні чоловіка.

Відповідно до розділу 4 (п.2) Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5, однією з причин настання нещасного випадку є те, що «не в повному обсязі забезпечення виконання підлеглими робітниками правил і інструкції з охорони праці, чим не в повній мірі дотримано вимоги п.4.20 посадової інструкції бригадиром з поточного утримання колії та штучних споруд бригади по виконанню невідкладних робіт ВП «Тернопільська дистанція колія» від 25.03.2015 р.

Аналогічні висновки комісії з розслідування нещасного випадку вказано у розділі 10 Акту № 1 про нещасний випадок, пов`язаного з виробництвом (Форма Н-1), згідно якого ОСОБА_4 вчасно не зняв з колії дефектоскопний візок, чим порушив вимоги п.3.4 «Інструкції з охорони праці №9 для оператора дефекттоскопного візка», в.о бригадир колії ОСОБА_5 не в повному обсязі забезпечив виконання підлеглими робітниками правил і інструкції з охорони праці, чим не дотримався вимог п.4.20 посадової інструкції бригадира з поточного утримання колії та штучних споруд бригади по виконанню невідкладних робіт.

У зв`язку із смертю ОСОБА_4 їм заподіяна моральна шкода, що полягала у передчасній втраті близького родича, члена сім`ї, який був для позивачів улюбленим чоловіком та батьком. Передчасна втрата спричиняє для них душевні страждання, переживання, розпач, непоправну втрату життєвих зв`язків із близькою людиною та ряд інших, які тривають протягом тривалого часу, в зв`язку з чим їм заподіяна моральна шкода в розмірі по 500000 грн. кожному.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 250 000 (двісті пятдесять тисяч) гривень. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 250 000 (двісті пятдесять тисяч) гривень. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , проживає АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 250 000 (двісті пятдесять тисяч гривень. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в користь держави судовий збір в розмірі 2500 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник АТ "Українська залізниця" - адвокат Ковба В.А. подав апеляційну скаргу. Вважає, що зазначене рішення суду є необгрунтованим. Просить скасувати рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Стягнути на користь відповідача із позивачів витрати у цій справі.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що суд першої інстанції, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, не врахував конкретних обставин даної справи, відсутності в діях відповідача ознак протиправності та відсутності його вини у нещасному випадку. Так, протиправності поведінки машиніста поїзда №73 сполученням Москва - Львів не було встановлено, а перед тим як приступити до виконання робіт бригадиром колії ОСОБА_5 близько 10 год. було проведено цільовий інструктаж з питань охорони праці, в тому числі для ОСОБА_4 , про що свідчить запис у журналі реєстрації інструктажів, який повністю спростовує вину відповідача у нещасному випадку з ОСОБА_4 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначають, що вимога відповідача щодо ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову варто відмовити є необгрунтованою та незаконною. Апеляційну скаргу заперечують та просять в задоволенні апеляційних вимог відмовити, а рішення Зборівського районного суду від 22.09.2020 року залишити в силі.

Відзив обгрунтований тим, що АТ "Укрзалізниця" допущено ряд порушень вимог Інструкції з охорони праці. Зокрема вимог Правил безпеки праці під час виконання робіт у колійному господарстві, затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 12.03.2007 №43, що обґгрунтовано враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, зіславшись на ті обставини, що позов було подано через тривалий час після смерті ОСОБА_4 , а також, що у суді першої інстанції позивачка мотивувала подання позову відсутністю коштів на утримання дітей.

Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання апеляційного суду не з`явилась, у відзиві просила проводити справу у її відсутності, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, та, враховуючи відсутність заперечень зі сторони представника відповідача, колегія суддів не вбачає перешкод щодо розгляду справи у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційу скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 14 вересня 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_2 та 10 листопада 2006 року - ОСОБА_3

24 червня 2015 року внаслідок нещасного випадку на виробництві на ВП «Тернопільська дистанція колії» ДТГО "Львівська залізниця", на перегоні Зборів-Золочів, 1390 км. 5-ий пікет, непарна колія, поблизу зупиночного пункту «Плугів» ОСОБА_4 загинув. Загиблий працював оператором дефектоскопного візка ВП «Тернопільська дистанція колія». Даний факт встановлено Актом № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (Форма Н-1) та Актом проведення спеціального розслідувані нещасного випадку (Форма Н-5) від 05 жовтня 2015 р.

Відповідно до розділу 4 (п.2) Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5, однією з причин настання нещасного випадку є не в повному обсязі забезпечення виконання підлеглими робітниками правил і інструкції з охорони праці, чим не в повній мірі дотримано вимоги п.4.20 посадової інструкції бригадиром з поточного утримання колії та штучних споруд бригади по виконанню невідкладних робіт ВП «Тернопільська дистанція колія» від 25.03.2015 року.

Аналогічні висновки комісії з розслідування нещасного випадку вказано у розділі 10 Акту № 1 про нещасний випадок, пов`язаного з виробництвом (Форма Н-1), згідно якого ОСОБА_4 вчасно не зняв з колії дефектоскопний візок, чим порушив вимоги п.3.4 «Інструкції з охорони праці №9 для оператора дефекттоскопного візка», в.о бригадир колії ОСОБА_5 не в повному обсязі забезпечив виконання підлеглими робітниками правил і інструкції з охорони праці, чим не дотримався вимог п.4.20 посадової інструкції бригадира з поточного утримання колії та штучних споруд бригади по виконанню невідкладних робіт.

Дані про оскарження вищезазначених актів про нещасний випадок на виробництві відповідачем у матеріалах справи відсутні.

Статтею 43 Конституції Українипередбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням і зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вирішуючи справу, суд встановив, що ОСОБА_4 трагічно загинув внаслідок нещасного випадку, який стався в робочий час і під час виконання ним трудових обов`язків. Встановив суд і те, що смерть ОСОБА_4 сталася внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, власником якого є відповідач.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача як власника джерела підвищеної небезпеки обов`язку відшкодувати позивачці та її дітям моральну шкоду, завдану смертю чоловіка і батька.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував передчасну смерть ОСОБА_4 , обставини, за яких стався нещасний випадок, у тому числі й поведінку потерпілого, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивачки та її неповнолітніх дочок моральної шкоди у розмірі по 250 000 грн кожному.

Апеляційний суд погоджується як із наявністю підстав для відшкодування моральної шкоди так і із розміром суми відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У частині другій статті 1193 ЦК України визначено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Враховуючи наведені норми матеріального права, а також те, що нещасний випадок з ОСОБА_4 стався, в тому числі, внаслідок порушення потерпілим нормативних актів з охорони і безпеки праці, апеляційний суд вважає справедливим розмір відшкодування моральної шкоди по 250 000 грн позивачці та двом дітям і таке відшкодування відповідає засадам розумності та виваженості.

Саме такі висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах зроблені колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду і викладений у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 439/1213/19, колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду і викладений у постанові від 5 серпня 2020 року у справі № 439/1218/18.

Отже, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції було враховано всі обставини справи справи в їх сукупності, зокрема, що нещасний випадок з ОСОБА_4 стався, в тому числі, внаслідок порушення потерпілим нормативних актів з охорони і безпеки праці, що вплинуло на часткове задоволення позовних вимог, а тому доводи апеляційної скарги, що суд не звернув увагу на порушення самим потерпілим правил на норм безпеки праці є безпідставними.

Твердження представника відповідача про невстановлення судом фактичних обставин справи, ненадання оцінки дослідженим доказам і неврахування актів форми Н-1 та Н-5 спростовується змістом судового рішення, що містять і встановлені обставини, які мають правове значення з урахуванням предмета і підстав позову, і оцінку відповідних належних та допустимих доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Cуд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, повно та всебічно дослідив обставини справи та оцінив надані сторонами докази.

Апеляційний суд, переглядаючи справу виключно в межах доводів і вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду, яке є правильним та справедливим по суті.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені в апеляційному суді у вигляді сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача в межах сум, ним понесених.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 22 вересня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені в апеляційному суді у вигляді сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача Акціонерне товариство "Українська залізниця" в межах сум, ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 2 лютого 2021 року.

Головуюча Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Сташків Б.І.