Справа № 201/9956/20
Провадження № 2/201/542/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 січня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Шумейко А.С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 21 жовтня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, у якій позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме квартирою АДРЕСА_1 та зняти її з реєстраційного обліку за указаною адресою.

В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що їй на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору про поділ суспільного сумісного майна подружжя. За цією адресою також зареєстрована, але не проживає відповідач, що підтверджується відповідними актами про непроживання. Оскільки на даний час реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі створює їй додаткові витрати на сплату комунальних послуг і перешкоджає вільному користуванню і розпорядженню своїм майном, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою, що належить позивачу на праві власності.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 21 жовтня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.17).

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.18).

До суду 12 листопада 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.19).

Ухвалою судді від 13 листопада 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації(а.с. 20-21).

Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.34).

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Від представника третьої особи до суду надійшла заява про проведення розгляду справи без участі представника Департаменту та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства України (а.с.25-26).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Фактичні обставини встановленні судом

Судом встановлено, що на підставі договору про поділ спільного сумісного майна подружжя на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Викладене підтверджується матеріалами справи (а.с. 10-13).

Згідно з довідкою № 064958 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні від 05 жовтня 2020 року, в квартирі АДРЕСА_1 , окрім позивача та її сина зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Факт реєстрації ОСОБА_2 за вказаною адресою також підтверджується відомостями відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області, отриманими на запит суду (а.с. 19).

Факт непроживання відповідача у квартирі, що належить позивачу на праві приватної власності підтверджується актами про не проживання особи за місцем реєстрації, складеними 16 вересня 2020 року та 19 жовтня 2020 року мешканцями будинку АДРЕСА_3 . (а.с. 15-16).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому, наявність реєстрації у будинку відповідача безумовно створює перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні їй власністю, оскільки зазначена обставина позбавляє її можливості на власний розсуд користуватися і розпоряджатися власною квартирою, як це передбачено ч. 1 ст. 319 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України.

Приписами ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно вимог ст. 319 ЦК України визначено здійснення права власності, а саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частиною четвертою статті 9ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Беручи до уваги, що відповідач не проживає за адресою реєстрації, інших відомостей до суду не надходило, поважність причин непроживання відповідача за адресою реєстрації судом не встановлено, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість їх часткового задоволення, а саме в частині визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Вирішуючи вимоги в частині зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , слід зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, вказана норма закону прямо вказує на те, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є прямою підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання і не потребує інших додаткових рішень суду для скасування реєстрації.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840, 80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 840, 80 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Повний текст рішення виготовлено 29 січня 2021 року.

Суддя С.О. Демидова