Номер провадження: 22-ц/813/1339/21
Номер справи місцевого суду: 521/9498/15-ц
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сіваченко Д.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 березня 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (правонаступник якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

У провадженні суду першої інстанції знаходилась цивільна справа за позовом ПАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову представник ПАТ КБ «Надра» вказує, що 13 червня 2007 року між ПАТ КБ «Надра» з однієї сторони, та ОСОБА_1 з іншої сторони, був укладений кредитний договір №05/06/2007/840-К/ НОМЕР_1 , відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит у розмірі 103 965,89 доларів США.

Однак, як зазначає представник банку, не зважаючи на взяті на себе зобов`язання, ОСОБА_1 в порушення умов укладеного договору суму кредиту не повертає та проценти не сплачує, у зв`язку з чим представник банку звернувся з даним позовом до суду, заявляючи вимоги про солідарне стягнення з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» суми заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 103 965,89 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 березня 2019 року позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ "Комерційний банк "Надра" суму заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 103 965,89 доларів США. Стягнено у рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави суму оплаченого судового збору у розмірі 9 605,00 гривень.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

-судом першої інстанції не було взято до уваги, що постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2017 року у частині вирішення позову ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту 1.3.2. кредитного договору у редакції до 27 грудня 2012 року скасувати, у цій частині позов задоволено. Визнано недійсним пункт 1.3.2. кредитного договору від 13 червня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», у редакції до 27 грудня 2012 року. В іншій частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2017 року залишено без змін;

-банком незаконно одночасно заявлено вимоги про стягнення пені та штрафу;

Сповіщення сторін та заяви у справі.

У судове засідання, призначене на 26 травня 2021 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

26 травня 2021 року до Одеського апеляційного суду від адвоката Морозова О.В. надійшло повідомлення про припинення повноважень, в якому вказано, що 20 травня 2021 року він припинив представництво інтересів ОСОБА_1 у зв`язку із достроковим розірвання договору про надання правової допомоги за ініціативою адвоката; у зв`язку із необхідністю зміни представника ОСОБА_1 просить розглянути клопотання щодо відкладення судового засідання у справі на іншу дату та час з метою вступу до участі у справі іншого представника.

Розглянувши вказане клопотання, судова колегія дійшла до висновку про відмову у відкладенні судового засідання з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Таким чином, з 20 травня 2021 року адвокат Мороз О.В. не уповноважений представляти інтереси ОСОБА_1 , а тому у клопотанні про відкладення судового засідання на іншу дату необхідно відмовити.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що клопотання про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 не надходило.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 07 червня 2021 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та постановлення нового судового рішення.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що 13 червня 2007 року між ПАТ КБ «Надра» з однієї сторони, та ОСОБА_1 з іншої сторони, був укладений кредитний договір №05/06/2007/840-К/ НОМЕР_1 , відповідно до умов якого банк надає позичальникові кредит у розмірі 103 965,89 доларів США.

У якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, 13 червня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Проте, як свідчить представник банку, в порушення вимог кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 умови договору не виконує, кредит не повертає, проценти не сплачує у встановлені сторонами строки на умовах, визначених договором кредиту.

Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, суд зазначає, що згідно із ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, за якою зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У силу ст. 1054 ч. 1, 2 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ст. 1055 ч. 1, 2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 1054 ч. 2 ЦК України судом першої інстанції звернено увагу на наступне.

Згідно із ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З урахуванням даних норм закону та на підставі встановлених фактів по справі суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, однак відповідач ОСОБА_1 не виконує відповідного грошового зобов`язання.

Відповідно до положень ст. 1049 ч. 1, 3 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 530 ч. 1 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позичальник ОСОБА_1 прострочила виконання зобов`язання з повернення суми кредиту та процентів за правочином.

Згідно із ст. 625 ч. 1, 2 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як наводить ст. 534 ч. 1 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Крім того, відповідно до вимог ст. 553 ч. 1 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Так, згідно з ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача виходить з розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 10 грудня 2014 року, за яким загальна сума боргу ОСОБА_1 становить 103 965,89 доларів США, яка складається з наступного: 65 960,82 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 25 117,61 доларів США заборгованість по відсотках; 1 254,16 доларів США - пеня; 1 733,30 доларів США комісія.

Тому, представник банку у своїй позовній заяві вбачає обґрунтованим стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у загальному розмірі 103 965,89 доларів США.

З приведеного вище аналізу досліджених судом першої інстанції відомостей сукупно випливає, що існує законне підґрунтя для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та за даним спором солідарному стягненню з відповідачів підлягає сума заборгованості у загальному розмірі 103 965,89 доларів США.

Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції вважав обґрунтованим стягнути у рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави понесені судові витрати, а саме: суму неоплаченого судового збору у розмірі 9 605,00 гривень.

Однак висновками суду першої інстанції щодо стягнення комісії за користування кредитом колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позовних позивач вказала, що 13 червня 2007 року між нею та відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит на суму 99 тис. доларів США зі сплатою 14,49 % річних та щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 0,1 % річних на строк до 09 червня 2017 року. Додатковим договором № 1 до кредитного договору від 27 грудня 2012 року встановлено можливість підвищення процентної ставки на 4 % річних, встановлено жорсткі умови страхування іпотечного майна. Виконання зобов`язань за договором кредиту забезпечено порукою ОСОБА_2 (договір від 13 червня 2007 року) та іпотекою за договором від 30 червня 2007 року, в яку вона передала квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2017 року у частині вирішення позову ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту 1.3.2. кредитного договору у редакції до 27 грудня 2012 року скасовано, у цій частині позов задоволено. Визнано недійсним пункт 1.3.2. кредитного договору від 13 червня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», у редакції до 27 грудня 2012 року. В іншій частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2017 року залишено без змін.

Таким чином, пункт 1.3.2 кредитного договору від 13 червня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 визнаний недійсним, а тому не підлягала стягненню комісія за користування кредитом.

Пунктом 3.5 Кредитного договору встановлено, що якщо на протязі дії цього Договору несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімально необхідний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим Договором, то Банк приймає виконання Позичальником своїх зобов`язань по цьому Договору в наступному порядку:

-плата за управління кредитом;

-прострочені відсотки за користування кредитом;

-відсотки за користування кредитними коштами;

-пені та штрафи;

-витрати, пов`язані з моніторингом та супроводом кредиту;

-прострочена сума кредиту;

-сума кредиту.

У зв`язку з тим, що пункт 1.3.2 кредитного договору визнаний недійсним постановою Верховного Суду від 06 червня 2018 року та у суду немає спеціальних знань для проведення відповідного перерахунку, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» зобов`язаний провести перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору платежів, зарахувавши сплачену позичальником плату по комісії за користування кредитом у сумі 6037,44 доларів США у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №211/1031/19.

Щодо інших доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Щодо доводів апеляційної скарги про одночасне застосування пені та штрафу, то судова колегія зазначає, що згідно кредитного договору пеня застосовувалась за порушення п. 3.3.3 та п.4.3.5, в той же час як штраф застосовується за порушення п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10.

Таким чином, пеня та штраф як санкції за порушення цивільного зобов`язання застосовуються за різні порушення кредитного договору.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

В той же час, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що у відповідності до п. 1 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог.

Резолютивна частина оскаржуваного рішення суду не відповідає вказаним вимогам цивільного процесуального закону, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з викладенням резолютивної частини у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову частково.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу позовної заяви необхідно сплатити судовий збір у розмірі 3654 гривень, а за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 березня 2019 року сплатила 5481 гривень.

Позов та апеляційна скарга задоволена частково, що становить 98,3% (102232,59*100/103965,89) від загальної ціни позову, а отже, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках необхідно стягнути судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 3591,90 гривень, а за подачу апеляційної скарги необхідно стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у розмірі 93,20 гривень.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 березня 2019 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (правонаступник якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (, місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 102 232,59 доларів США, яка складається з:

-заборгованість за тілом кредиту - 65 960,82 доларів США;

-заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 25 117, 61 доларів США;

-пеня за прострочення сплати кредиту 1254,16 доларів США;

-штраф за порушення виконання умов договору 9900 доларів США.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» провести перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору від 13 червня 2017 року №05/06/2007/840-К/306 платежів, зарахувавши сплачену ОСОБА_1 та ОСОБА_2 плату по комісії за користування кредитом у сумі 6037,44 доларів США у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором.

Стягнути у рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3591,90 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 93,20 гривень

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 червня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк