ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

учасники справи:

представник відповідача - адвокат Мирко Р.О.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк"

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2020 року, постановлену суддею Чувановою А. М., повний текст складено - 17 грудня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк", приватного виконавця Скрипник Володимира Леонідовича, про визнання права власності на майно, звільнення майна з-під арешту та усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В:

11 грудня 2020 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася з заявою про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, визнання права власності на майно, усунення перешкод у користуванні власності та вселення, зняття арешту з майна шляхом зупинення примусового продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що згідно даних ДП «СЕТАМ» квартира АДРЕСА_1 передана на торги для примусової реалізації. Продаж вказаного майна з торгів тягне за собою неможливість виконання рішення суду у подальшому та порушує права її малолітніх дітей.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Забезпечено позов про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, визнання права власності на майно, усунення перешкод у користуванні власності та вселення, зняття арешту з майна, шляхом зупинення примусового продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 37,1 кв.м, житловою площею 23,1 кв.м.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вимоги вказаної заяви є обґрунтованими, так як заявник звернувся до суду із позовом про визнання права власності на майно, звільнення майна з-під арешту та усунення перешкод у користуванні власністю, а невжиття заходів забезпечення позову дасть можливість реалізувати спірне майно та унеможливить виконання рішення суду у тому разі, якщо позов буде задоволено. Таким чином, з матеріалів заяви вбачається наявність спору про право власності на вказаний об`єкт, що є підставою для забезпечення позову шляхом зупинення примусового продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 37,1 кв.м, житловою площею 23,1 кв.м.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що існує судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 120 294,17 доларів США, яке набрало законної сили, та підлягає виконанню шляхом опису та арешту всього майна, що належить ОСОБА_4 , у тому числі й оспорюваної квартири. У свою чергу, згідно чинного законодавства, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. При цьому, дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Також вважає, що доводи, викладені у позовній заяві, є абсолютно безпідставними, оскільки, позивач не надає будь-яких доказів того, що майно є їх спільною сумісною власністю, не надає доказів коли саме воно набуте у власність її чоловіком, що має також суттєве значення для віднесення вказаного майна до категорії спільної сумісної власності. Також позивач не надає будь-яких доказів того, що незабезпечення поданого нею позову якимось чином ускладнить чи зробить неможливим можливого рішення суду. Крім того, звертає увагу на висновки Верховного Суду у справі № 524/188/18, зокрема щодо недопустимості забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», приватного виконавця Скрипник В.Л., про визнання права власності на майно, звільнення майна з-під арешту та усунення перешкод у користуванні власністю.

Позовна заява мотивована тим, що 21 червня 2007 року нею та ОСОБА_4 придбано у кредит квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Тобто вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя на підставі СК України. Кредит та право власності оформлене на ім`я ОСОБА_4 з її згоди. Через боргові зобов`язання ОСОБА_4 на спірну квартиру накладений арешт та вона передана для примусової реалізації. Зазначає, що дане майно є єдиною житловою нерухомістю родини з двома малолітніми дітьми.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову, створює реальну небезпеку реалізації нерухомого майна, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 , що унеможливить виконання судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк", приватного виконавця Скрипник В.Л., про визнання права власності на майно, звільнення майна з-під арешту та усунення перешкод у користуванні власністю.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині 1 ст.150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності доводів заявника щодо забезпечення позову; збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимогти, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з позовом, просила визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .. Відступивши від рівності часток у спільному майні подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 37,1 кв.м, житловою площею 23,1 кв.м. та звільнити квартиру з-під арешту; визнати недійсною оцінку дано квартири та протиправною передачу її на торги; усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме квартирою за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 шляхом вселення її та неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги зокрема тим, що 21 червня 2007 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 00316/RP6, згідно з яким ОСОБА_4 надано кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в сумі 189 225 доларів США на: придбання 2-ох квартир, в тому числі квартири за адресою АДРЕСА_1 ( а.с. 12-15).

21 червня 2007 року в рахунок забезпечення зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, між банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки (а.с. 20-22).

Через боргові зобов`язання ОСОБА_4 на спірну квартиру накладений арешт і вона передана для примусової реалізації.

Так, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі постанови приватного виконавця Скрипника В. Л. від 05 жовтня 2020 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно даних ДП «СЕТАМ» на 18 грудня 2020 року було призначено проведення прилюдних електронних торгів щодо реалізації вказаного арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач посилається на те, що якщо спірна квартира буде реалізована, це унеможливить виконання рішення суду про визнання права власності на майно, звільнення майна з-під арешту та усунення перешкод у користуванні власністю у разі задоволення позову.

Подаючи апеляційну скаргу, ПАТ «МТБ Банк», зокрема, вказував на те, що квартиру АДРЕСА_1 є такою, що арештована в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 10 грудня 2019 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «МТБ Банк» заборгованості за кредитним договором № 00316/RP6 від 21 червня 2007 року у розмірі 120 294,17 доларів США, що складає заборгованість за тілом кредиту.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

При цьому, згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Таким чином, обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом зупинення примусового продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 37,1 кв.м, житловою площею 23,1 кв.м. фактично зупиняє виконання судового рішення в іншій справі №552/7479/16-ц, чим порушує права ПАТ «МТБ Банк» як стягувача у виконавчому провадженні, отже обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає його меті та завданням цивільного судочинства.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі №640/14483/17-ц, від 18 вересня 2019 року у справі №296/9676/17, від 30 січня 2020 року у справі №646/6461/17, від 01 жовтня 2020 року у справі № 524/188/18.

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

А відтак, колегія суддів вважає, що зупинення примусового продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , що здійснюється на підставі судового рішення, що набрало законної сили при вжитті заходів забезпечення іншого позову є недопустимим.

На вказане вище суд першої інстанції уваги не звернув, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у даній справі.

З урахуванням вищевикладеного, ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову відповідно до положень п. 3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно пп. «в» п.4 ч.1 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, з ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2101 грн. на користь ПАТ «МТБ Банк», понесені у зв`язку з переглядом судового рішення суду першої інстанції у суді апеляційної інстанції (сплата судового збору) (а.с. 44,53).

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п. 2, 376 ч.1 п. 3, 4, 381-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд складі колегії суддів судової палати з розгляду у цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" - задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2020 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про забезпечення позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" 2 102 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2021 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов