П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року

м. Рівне

Справа № 564/604/20

Провадження № 22-ц/4815/93/21

Головуючий у Костопільському районному суді

Рівненської області: суддя Левчук В.В.

Місце, дата і час ухвалення рішення суду

(вступної та резолютивної частин):

15 год. 01 хв. 15 жовтня 2020 року

в м. Костопіль Рівненської області

Повний текст рішення складено: 19 жовтня 2020 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені від суми несплачених аліментів,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені від суми несплачених аліментів. Мотивуючи свої вимоги, посилалася на те, що рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 10 липня 2019 року на її користь з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідач аліменти своєчасно не сплачує, через що утворилась заборгованість.

З наведених підстав та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути на свою користь із ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів, яка станом на 13 травня 2020 року становить 10 756,74 гривень.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 756,74 гривень неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 840,80 гривень судового збору.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність і необґрунтованість, які полягають в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи її, зазначав, що при розгляді справи судом були залишені поза увагою ті обставини, що розмір пені є завищеним і не відповідає вимогам закону. Відповідачем зазначалося, що його матеріальний стан погіршився, адже він припинив підприємницьку діяльність, а внаслідок запровадження на території України карантину він обмежений у праві виїзду за кордон для працевлаштування. Крім того, змінився й сімейний стан відповідача, він уклав шлюб, від якого має дитину. Покликався на п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", де судам роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а тому на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Відтак стверджував, що саме запровадження по всій території України карантину спричинило втрату його заробітку та роботи в цілому та це є обставиною, на яку він вплинути не може. Також вважав, що суд попередньої інстанції не повинен був самостійно обчислювати пеню від суми несплачених аліментів.

З викладених спонукань просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити частково позовні вимоги у розмірі 5 000 гривень.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як з`ясовано судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 15 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис про народження №141.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 10 липня 2019 року, що набрало законної сили, зі ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого 02 березня 2020 року Костопільським районним відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) видно, що станом на 02 березня 2020 року розмір заборгованості відповідача за виконавчим листом №564/712/19 складає 8 811 гривень (а.с. 7-8).

13 травня 2020 року Костопільським районним відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, з якого видно, що станом на 13 травня 2020 за ОСОБА_1 існує заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом №564/712/19 у розмірі 16 069 гривень (а.с. 24-25).

Відповідно до наданого 03 вересня 2020 року Костопільським районним відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) розрахунку, за ОСОБА_1 станом на 01 вересня 2020 року обліковується заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом №564/712/19 у розмірі 17 821,24 гривень.

Даними розрахунками встановлено, що ОСОБА_1 сплачено аліментів на загальну суму 34 920,76 гривень, а саме у вересні 2019 року в сумі 9 931 гривень, у жовтні 2019 року в сумі 2 000 гривень, у листопаді 2019 року в сумі 4 000 гривень, у грудні 2019 року в сумі 10 000 гривень, у липні 2020 року в сумі 8 989,76 гривень.

Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції винуватості платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої зазначеною правовою нормою. Тобто обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, а, отже, строк виконання цього обов`язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня, - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та один відсоток.

Тобто шляхом послідовного множення суми боргу за місяць на кількість прострочених днів і множення добутку на 1% пені.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, то необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Перевіривши проведений сторонами розрахунок розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд дійшов правильного висновку про невідповідність вказаних розрахунків вимогам ст. 196 СК України а тому нараховано неустойку (пеню) відповідно до вимог цієї статті та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц.

Апеляційним судом перевірено порядок обчислення, розмір неустойки (пені) і встановлено їх відповідність вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 своєї постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз`яснив судам, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належним чином дослідити поданий стороною розрахунок, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, зокрема зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Тому посилання автора апеляційної скарги про безпідставність проведення судом попередньої інстанції свого розрахунку є неприйнятними.

Щодо покликання заявника на погіршення свого матеріального стану через припинення підприємницької діяльності, зміну сімейного стану у зв`язку із укладенням шлюбу, від якого має дитину, то ці обставини могли спонукати до пред`явлення позову про зміну розміру аліментів відповідно до правил ст. 192 СК України, як такі, що на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів ще не існували.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 викладено правовий висновок, за умовами якого розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Так, згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Тому не можна вважати, що заборгованість утворилася з незалежних від відповідача причин, адже останній мав можливість контролювати розмір аліментів, які, зокрема, ним частково сплачувались.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Отже, оскільки у відповідача існувала заборгованість, що виникла саме з його вини, то з моменту її виникнення й до моменту погашення існував певний період прострочення щодо кожного щомісячного платежу окремо. Відповідальність за таке прострочення настає у виді неустойки (пені) та регулюється нормами Сімейного кодексу України.

Щодо тверджень автора апеляційної скарги про зменшення неустойки (пені) зі сплати аліментів у зв`язку із запровадженням на території України карантину з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, адже такі обмеження були запроваджені після утворення у відповідача заборгованості зі сплати аліментів і звернення позивачем з цим позовом.

Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, відповідач не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Тому доводи апеляційної скарги про хибність рішення суду на увагу не заслуговують і спростовуються правильністю висновків суду першої інстанції.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України належить віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків