Провадження № 22-ц/812/190/21 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Миколаїв

справа № 2-1083/2009

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Тищук Н.О.,

із секретарем Цуркан І.І.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за поданням

приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича

про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон

у цивільній справі за позовом

ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» (правонаступником є ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»)

до ОСОБА_1

про розірвання договору та стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»

на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, постановлену 6 листопада 2020 року суддею Далматовою Г.А. в приміщенні цього ж суду (дата складання повної ухвали не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

5 листопада 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. (далі - приватний виконавець) звернувся з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 .

Приватний виконавець посилався на те, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого 23 квітня 2010 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області, про стягнення з нього на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 240 228 , 45 грн. кредитної заборгованості , судових витрат 1 708,50 грн та 250 грн., а всього 242 186, 95 грн. 17 квітня 2020 року ухвалою суду замінено стягувача на ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».

Посилаючись на те, що протягом тривалого часу боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання обов`язку зі сплати боргу за судовим рішенням, а вжиті заходи щодо примусового виконання виявились безрезультатними, приватний виконавець просив тимчасово обмежити право ОСОБА_1 на виїзд за межі України без вилучення паспортного документу відповідно до статті 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі Закон 3857-XII).

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 6 листопада 2020 року у задоволенні подання приватного виконавця відмовлено.

Судове рішення мотивовано недоведеністю підстав для вжиття заходів щодо тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України за статтею 6 Закону 3857-XII.

У грудні 2020 року з апеляційною скаргою звернувся стягувач - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПИТАЛ», який просив ухвалу скасувати та задовольнити подання. Апелянт посилався на доведеність ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення, оскільки йому достеменно було відомо як про стягнення з нього кредитної заборгованості, так і про вжиті приватним виконавцем заходи щодо примусового виконання судового рішення в рамках виконавчого провадження. Апелянт наголошував, що позиція суду є проявом надмірного формалізму, що в свою чергу нівелює обов`язковість судових рішень та суперечить основоположному принципу судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючи через представника ОСОБА_2 , просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на недоведеність факту свідомого ухилення від виконання судового рішення та отримання пенсії. Апелянт наголошує, що у поданні зазначено інше прізвище боржника ( ОСОБА_3 ), а неодноразове перетинання кордону України, на що посилається державний виконавець, не доводить особисті витрати боржника на ці поїздки та наявність у нього коштів.

В судове засідання апеляційного суду приватний виконавець та ОСОБА_1 не з`явились. Про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Боржника ОСОБА_1 повідомлено через представника ОСОБА_2 (а.с.70,71).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні подання приватного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано достатніх підтверджень повідомлення боржника про наявність виконавчого провадження та його хід, а тому недоведеним є факт ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення.

Проте не з усіма висновками суду можна погодитись.

Так, відповідно до статті 1291 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією з основних засад судочинства. Основний Закон наголошує, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Невиконання судового рішення є порушенням принципу «res judicata» та права стягувача на ефективний судовий захист, яке гарантоване статтею 55 Конституції України.

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення слід розглядати як невід`ємну складову судочинства, яку не можна відокремити від стадії судового розгляду, а ефективний доступ до суду включає право на своєчасне виконання судового рішення ( справа «Ліпісвіцька проти України» №11944/05, 12 травня 2011 року; справа «Ромашов проти України №67534/01, 27 липня 2004 року; справа «Дубенко проти України №74221/01, 11 січня 2005 року та інш.).

Гарантоване статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалось на шкоду одній зі сторін (справа «Шмалько проти України» №60750/00, 20 липня 2004 року; справа «Савицька проти України» №38773/05 від 26 липня 2012 року на інш.).

Діючим законодавством, в тому числі і нормами виконавчого законодавства, передбачені заходи забезпечення виконання судового рішення, до яких віднесені і тимчасові обмеження боржника у вчиненні тих чи інших дій.

Так, пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) встановлено право виконавця у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань.

Права виконавця кореспондуються з обов`язками боржника у виконавчому провадженні, які передбачені статтею 19 Закону № 1404-VIII та мають забезпечити належне та своєчасне виконання судового рішення.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 6 Закону 3857-XII право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, зокрема, у разі його ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Оскільки поняття «ухилення» законодавчо не визначено та має оціночний характер, судова практика вважає ухиленням з об`єктивної сторони діяння або бездіяльність боржника, які полягають в навмисному чи іншому свідомому невиконанні обов`язку (Верховний Суд України. Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України).

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (нез`явлення на виклики державного виконавця, приховування майна, доходів тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти).

Процесуальний порядок вирішення цього питання передбачений статтею 441 ЦПК України, якою встановлено застосування тимчасового обмеження як заходу забезпечення виконання судового рішення, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом (частина 1).

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (частина 3).

Судом встановлено, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 листопада 2009 року з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Миколаївської дирекції стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 240 228 , 45 грн., судовий збір у розмірі 1 708,50 грн. та 250 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього 242 186, 95 грн.(а.с.4).

З матеріалів цивільної справи №2-1083/09 вбачається, що відповідач ОСОБА_1 отримував судові повідомлення, приймав участь у розгляді справи та заявляв клопотання.

Копію судового рішення було направлено ОСОБА_1 16 лютого 2010 року.

Ухвалою того ж суду від 17 квітня 2020 року замінено сторону у справі стягувача його правонаступником за заявою ТОВ «ВЕРДИКТ КАПИТАЛ» » (а. 123,124 справи № 2-1083/2009).

Виконавчий лист, який видано 23 квітня 2020 року на підставі судового рішення, неодноразово перебував на виконанні в органах державної виконавчої служби та повертався стягувачеві за неможливістю подальшого виконання. Востаннє виконавчий лист повернуто 31 липня 2020 року.

Залишок заборгованості за основним боргом з 30 листопада 2012 року складає 178 030,45 грн. (а.с.4 зворот).

Місцем проживання боржника ОСОБА_1 у виконавчому листі зазначена АДРЕСА_1 (а.с. 5). За цією ж адресою боржника зареєстровано (а.с. 12 зворот).

14 серпня 2020 року приватним виконавцем Куліченком Д.О. відкрито виконавче провадження № 62822331 за вище зазначеним виконавчим листом (а.с.6), та того ж дня вчинено інші дії, спрямовані на встановлення обсягу майна боржника та забезпечення виконання судового рішення (а.с.8 -14).

15 серпня 2020 року на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом направлені постанова про відкриття провадження, постанова про стягнення з боржника основної винагороди, постанова про арешт майна боржника постанова про арешт коштів боржника, вимога приватного виконавця (вказану постанову було направлено боржнику (а.с.7).

Згідно роздруківки з поштового реєстру рекомендоване відправлення вручене не було, знаходилось на зберіганні у почтовому відділенні, а 31 серпня 2020 року - повернуте відправнику (а.с.7зворот-8).

Транспортних засобів та рахунків, зареєстрованих на ОСОБА_1 , не виявлено.

Приватним виконавцем також встановлено, що ОСОБА_1 протягом останніх трьох років більш двадцяти п`яти разів виїздив за кордон України (а.с.15-16).

17 вересня 2020 року приватним виконавцем здійснено вихід за місцем реєстрації боржника ( АДРЕСА_1 ) та складено акт, в якому зазначено, що двері помешкання ніхто не відчинив, місце перебування боржника не відоме і встановити його неможливо (а.с. 17).

16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звертався до приватного виконавця Куліченка Д.О. з письмовою заявою про зняття арешту зі спеціального рахунку банку (а.с.38). Місцем проживання боржник зазначив адресу, вказану у виконавчому листі.

Отже, встановлені обставини дають підстави для висновку, що боржник ОСОБА_1 з 2009 року був обізнаний про наявність кредитної заборгованості, знав про судове рішення щодо стягнення з нього боргу, та у період 2010-2012 років частково виконував покладений на нього обов`язок. З 2012 року ОСОБА_1 рішення суду не виконував.

Достеменно знав ОСОБА_1 і про наявність виконавчого провадження, відкритого приватним виконавцем у серпні 2020 року та накладення арешту на його кошти, оскільки звертався до нього з письмовою заявою щодо захисту своїх прав шляхом зняття арешту з банківського рахунку (а.с.38).

Але при цьому боржник не виконав жодної вимоги приватного виконавця, спрямованих на дійсне виконання судового рішення.

Водночас ОСОБА_1 систематично їздив за кордон України, що може свідчити або про наявність коштів для здійснення таких поїздок, або про наявність джерел доходів від роботи за кордоном, які він приховував від виконавчої служби.

Будь-яких відомостей про місце роботи ОСОБА_1 виконавчій службі не надавав, ходом виконавчого провадження взагалі не цікавився, жодних дій, направлених на виконання судового рішення він не вчиняв.

Про наявність обставин непереборної сили ОСОБА_1 ані приватного виконавця, ані суд не повідомляв.

Оцінка всіх встановлених обставин в їх сукупності дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним як про наявність невиконаних грошових зобов`язань за судовим рішення, так і про виконавче провадження, яке здійснює приватний виконавець Куліченко Д.О., не виконував покладений на нього обов`язок боржника у виконавчому провадженні (стаття 19 Закону № 1404-VIII), не вживав будь-яких заходів для виконання рішення, приховував джерело доходу, тобто внаслідок пасивних дій ухилявся від виконання зобов`язань, що відповідно до пункту 5 частини 1 статті 6 Закону 3857-XII є підставою для тимчасового обмеження права ОСОБА_1 на виїзд з України.

Сам по собі факт отримання боржником пенсії не впливає на наявність підстав для застосування тимчасових обмежень, оскільки їх застосування (не зважають на виключний характер цієї міри), не пов`язане з наявністю або відсутністю у боржника джерел доходів.

Апеляційний суд особливу увагу звертає на дотримання конституційних прав ОСОБА_1 , як громадянина України, та дотримання прав, запроваджених Конвенцією про захист прав та основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, згідно зі статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до статті 2 Протоколу № 4 Конвенції кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Встановлені обставини у цій справі дають підстави для висновку, що обмеження, які встановлюються для ОСОБА_1 , передбачені законом та є необхідними у демократичному суспільстві для захисту прав інших осіб (стягувача).

Про неможливість у інший спосіб поновити права стягувача, а відповідно і виключний характер застосування цих обмежень, свідчить неодноразове повернення виконавчого листа стягувачові без належного виконання (а.с.4).

До того ж такі обмеження носять тимчасовий характер, а за певних обставин можуть бути достроково скасовані судом в порядку частин 5-8 статті 441 ЦПК.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання приватного виконавця, не обґрунтував свій висновок про недоведеність ухилення боржника від виконання судового рішення, не зазначив, які виконавчі дії, окрім тимчасового обмеження, можуть сприяти примусовому виконанню, тобто формально підійшов до оцінки конкретних обставин цієї справи, що нівелює основний принци цивільного судочинства обов`язковість судових рішень.

За таких обставин судове рішення підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про задоволення подання приватного виконавця.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України , апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» задовольнити.

Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 6 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с.Колодисте Уманського району Черкаської області, РНОКПП НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 ) у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 листопада 2009 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Тищук

---------------------------------

Повну постанову складено 1 лютого 2021 року