Справа № 344/873/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/75/21
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Горейко М.Д., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Єлісевич О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Федіва Івана Ігоровича на рішення Івано-Франківського міського суду, постановлене суддею Антоняком Т.М. 6 жовтня 2020 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 13 жовтня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу крамниці недійсним, стягнення матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу крамниці недійсним, стягнення матеріальної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15 березня 2011 року між позивачем та матір`ю відповідача ОСОБА_3 було укладено Договір оренди крамниці, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , для здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 . Договір укладено на 2 роки 7 місяців, однак в установленому законом порядку його розірвано не було з вини відповідача.

Згодом відповідач відмовився сплачувати орендну плату та повідомив позивача про купівлю даної крамниці у іншого власника, надавши копію Договору купівлі-продажу від 7 жовтня 2015 року, з якого вбачається, що він придбав її у ОСОБА_4 за 141644,00 грн.

Позивач зазначає, що ОСОБА_4 на момент укладення спірного договору купівлі-продажу помер, а відповідач підробив дані документи. Факт підробки документів підтверджується ухвалою Івано-Франківського міського суду від 3 квітня 2017 року по справі №344/16598/16-к та матеріалами кримінального провадження №0005385.

Вважає, що укладенням такого договору купівлі-продажу належної їй крамниці відповідач заподіяв їй матеріальну та моральну шкоду.

З моменту фіктивної реєстрації права власності на дану крамницю (з 15 жовтня 2015 року) відповідач продовжував незаконно володіти приміщенням та не сплачував їй орендну плату до квітня 2017 року (18 місяців), яка відповідно до умов Договору оренди становила 6400,00 грн., що на той час по курсу НБУ складало 800,00 доларів США. Між ними була усна домовленість, що в подальшому орендна плата буде становити еквівалент 800,00 доларів США по курсу НБУ. Отже, за весь час незаконного володіння магазином відповідачем нею недоотримано дохід у розмірі 14400,00 доларів США (800,00 х 18 міс = 14400), що станом на 13 липня 2018 року по курсу НБУ становить 377712,00 грн. (14400,00 х 26,23 = 377712,00).

Окрім того, внаслідок неправомірних дій відповідача їй також завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями. Ці страждання призвели до негативних змін у її житті, які виразились в щоденних думках про втрату приміщення магазину, прибутків від нього та про боргові зобов`язання перед банківськими установами і наслідки погашення кредиту, побоювання можливої конфіскації квартири. Негативні переживання та думки, емоційні реакції при згадуванні про вищесказані наслідки, переживання за майбутнє своїх дітей, почуття образи, обурення, приниженої гідності, яка виразилась в неодноразових зверненнях повернути їй право власності на своє майно, призвели до тяжкого онкологічного захворювання, яке вона лікує по даний час. Моральну шкоду позивач оцінює в 500000,00 грн.

З урахуванням уточнення позовних вимог просила визнати недійсним Договір купівлі-продажу серії та номер 3350 від 7 жовтня 2015 року, який укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д.; стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 377712,00 грн. та 500000,00 грн. завданої моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 6 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Визнано недійсним Договір купівлі-продажу серії та номер 3350 від 7 жовтня 2015 року, який укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 377712,00 грн., 2000,00 грн. завданої моральної шкоди та 551,20 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Федів І.І. подав апеляційну скаргу. Вважає його незаконним та необґрунтованим з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0005385 від 29 грудня 2015 року було встановлено вину інших осіб щодо незаконного позбавлення ОСОБА_2 права власності на крамницю, а також те, що відкрито та розслідується кримінальне провадження №0003321 від 7 вересня 2018 року за фактом шахрайського заволодіння коштами ОСОБА_1 у розмірі 141644,00 грн.

Вказує, що апелянт не знав та не міг знати, що особа, яка продавала йому крамницю, не є ОСОБА_4 , який станом на день укладення спірного договору помер, що свідчить про те, що ОСОБА_1 являється добросовісним набувачем даного майна.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин статтю 764 ЦК України, оскільки договір оренди між позивачем та відповідачем не укладався, а збитки розраховані за період, коли договір, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , був припинений.

Посилається і на те, що розрахунок збитків здійснено у іноземній валюті, хоча усі розрахунки на території України проводяться виключно у гривні.

На думку апелянта, безпідставним є і стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди на користь позивача, оскільки така ним не завдавалась.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 6 жовтня 2020 року та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та закрити провадження у справі.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися.

Позивач надіслала на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи в її відсутності.

Відповідач та його представник причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи належним чином.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 20.08.2003 року №363 ОСОБА_2 як підприємцю було передано в оренду терміном на три роки земельну ділянку площею 0,0132 га по АДРЕСА_1 за рахунок земель запасу міської ради для будівництва мінімаркету (т. 1, а.с. 68).

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 15.08.2006 року ОСОБА_2 є власником крамниці площею 71,2 кв.м. по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 6).

Відповідно до копії Договору іпотеки нерухомого майна нежитлової нерухомості від 18.04.2008 року ОСОБА_2 передала крамницю по АДРЕСА_1 в іпотеку ВАТ «Універсал Банк» в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №BL3146 від 18.04.2008 року (т. 1, а.с. 11-12).

15.03.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір оренди нежитлових приміщень, згідно якого орендодавець передала, а орендар прийняла у строкове платне користування для здійснення підприємницької діяльності приміщення « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташоване в АДРЕСА_1 , строком на 2 роки 7 місяців, зі сплатою орендної плати за користування орендованим майном у розмірі 6400,00 грн. (т. 1, а.с. 13-14).

Разом з тим судом встановлено також, що згідно Договору купівлі-продажу крамниці від 07.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д., зареєстрованого в реєстрі за №3350, ОСОБА_1 придбав дану крамницю у ОСОБА_4 і сплатив за неї грошові кошти в сумі 141644,00 грн. (т. 1, а.с. 15, 45-46).

Із наданих приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. на виконання ухвали суду першої інстанції від 20.07.2017 року копій документів, які слугували підставою для посвідчення спірного договору купівлі-продажу, вбачається, що нотаріусу подано заяву від імені ОСОБА_4 , якою заявник підтверджує, що крамниця АДРЕСА_1 є його особистою власністю (т. 1, а.с. 164), та заяву від імені ОСОБА_1 , якою заявник підтверджує, що на момент придбання за договором купівлі-продажу крамниці грошові кошти є його особистою власністю (т. 1, а.с. 165), інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з якої вбачається що крамниця за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_4 (частка 1/1) на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_2 , виданого 10.08.2015 року державним реєстратором Соловій В.В. (т. 1, а.с. 171), свідоцтво від 10.08.2015 року про право власності ОСОБА_4 на спірну крамницю (т. 1, а.с. 177).

З матеріалів витребуваної згідно ухвали суду від 20.07.2017 року копії реєстраційної справи (т. 2, а.с. 2-109) вбачається, що державному реєстратору було надано довідку від 30.07.2015 року №1276, видану Обласним комунальним підприємством «Івано-Франківське ОБТІ», згідно якої крамниця на АДРЕСА_1 знесена (т. 2, а.с. 28).

03.08.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області Соловій В.В. прийнято рішення про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи за реєстраційним номером 01, у зв`язку із знищенням об`єкта нерухомого майна крамниці АДРЕСА_2 , а.с. 46).

Також у матеріалах реєстраційної справи наявна копія Договору №1 на дольову участь у будівництві нежитлового приміщення від 03.08.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_4 як виконавець приймає на себе зобов`язання по будівництву та здачі в експлуатацію нежитлового приміщення крамниці АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 як інвестор приймає на себе зобов`язання по інвестуванню коштів на будівництво вказаного нежитлового приміщення (т. 2, а.с. 52).

05.08.2015 року видано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (т. 2, а.с. 59-61).

Згідно копії Акту прийому-передачі приміщень від 06.08.2015 року ОСОБА_4 прийняв від ОСОБА_2 спірне нежитлове приміщення (т. 2, а.с. 57).

10.08.2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Соловій В.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №23525748, яким вирішено провести державну реєстрацію права приватної власності, розмір частки: 1/1, на крамницю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 (т. 2, а.с. 69).

Цього ж дня ОСОБА_4 видано Свідоцтво про право власності на вищевказану крамницю (т. 2, а.с. 70).

07.10.2015 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. проведено державну реєстрацію права власності на спірну крамницю за ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 88-89).

Судом встановлено також, що згідно копій свідоцтва про смерть від 08.01.2013 року, довідки про кремацію № НОМЕР_3 , довідки про поховання від 28.01.2013 року та свідоцтва про поховання від 25.01.2013 року, реєстраційний № НОМЕР_4 , ОСОБА_4 помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Карлови Вари, частина Драговіце, кадастрова територія Драговіце, земельна ділянка № НОМЕР_5 , Чеська Республіка, був кремований 18.01.2013 року в крематорії м. Табора та похований на кладовищі с. Чукалівка, сектор 129, місце №5 (т. 2, а.с. 116-123).

09.11.2015 року ОСОБА_2 зверталася до Івано-Франківського відділу поліції щодо неправомірних дій з боку ОСОБА_1 . Їй було повідомлено, що в ході перевірки встановлено, що викладена нею в заяві інформація знайшла своє підтвердження. З вирішення даного питання рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільно-правових відносин (т. 1, а.с. 5).

Відповідно до копії листа ПАТ «Універсал Банк» від 24.11.2015 року №020/416 станом на 19.11.2015 року будь-яких звернень в банк щодо надання дозволу на реалізацію предмета іпотеки не надходило, банк згоди на відчуження крамниці по АДРЕСА_1 не надавав (т. 1, а.с. 10).

Згідно копій повідомлень Івано-Франківської місцевої прокуратури від 30.12.2015 року №85-10-15 та від 10.11.2017 року №84-5389-17 за фактом звернення ОСОБА_2 щодо вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0005385 від 29.12.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України та розпочато досудове розслідування. В ході проведення досудового розслідування повідомлено про підозру особі за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України (т. 1, а.с. 28, т. 2, а.с. 1).

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.06.2017 року в межах даного кримінального провадження ухвалено накласти арешт на торгово-житлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом заборони на його розпорядження (т. 1, а.с. 146-149).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу від 07.10.2015 року укладено з порушенням вимог ст. 203 ЦК України, за відсутності волевиявлення власника ОСОБА_2 , спрямованого на вчинення правочину по відчуженню належного їй нерухомого майна, що відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання такого договору недійсним. Спірна крамниця продовжує перебувати у оренді у відповідача, оскільки Договір оренди нежитлового приміщення у встановленому законом порядку не розірвано. А згідно наданого позивачем розрахунку матеріальна шкода, яка полягає у втраті орендної плати внаслідок укладення недійсного договору, становить 377712,00 грн., яку суд вирішив стягнути з відповідача. Також суд оцінив розмір завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Стаття 528 ЦК України закріплює, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України, яка встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, є підставою вважати правочин недійсним (стаття 215 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 7, 11 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі фізична особа повинна пред`явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи також - документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб.

У ст. 6 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №868 від 17.10.2013 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, зазначено, що документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами. Відповідальність за достовірність відомостей, які містяться у документах, поданих для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, несе заявник.

Статтею 8 даного Порядку встановлено, що для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін`юст.

Заявник під час подання заяви особисто пред`являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, документ, що посвідчує його особу. Під час подання заяви шляхом надсилання поштою справжність підпису заявника засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат» (ст.ст. 10, 11 Порядку).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Судом установлено, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Соловій В.В. 10.08.2015 року прийнято рішення про державну реєстрацію права приватної власності на спірну крамницю за ОСОБА_4 , а за Договором купівлі-продажу від 07.10.2015 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 купив вказану крамницю.

Разом з тим, матеріалами справи, наданими начальником відділення СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області капітаном поліції Демків О.І. по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005385, підтверджено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2, а.с. 117-123).

Таким чином держаний реєстратор при прийнятті рішення про реєстрацію права власності не встановив відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на спірну крамницю, що призвело до порушення прав та законних інтересів ОСОБА_2 як законного власника об`єкта нерухомості.

Відповідно, Договір купівлі-продажу крамниці від 07.10.2015 року укладений без відома позивача, яка є фактичним власником крамниці по АДРЕСА_1 , за відсутності її волевиявлення, спрямованого на вчинення правочину по відчуженню належного їй нерухомого майна, а тому висновок суду першої інстанції щодо правової оцінки даного договору і про його недійсність є правильним.

При цьому посилання апелянта на те, що на даний час відкрито та розслідується кримінальне провадження №0003321 від 7 вересня 2018 року за фактом шахрайського заволодіння коштами ОСОБА_1 у розмірі 141644,00 грн. не спростовує правильності вказаних висновків суду щодо незаконності даного правочину.

Відповідно до п. 5.3 Договору оренди від 15.03.2011 року строк дії договору закінчується 15.03.2013 року.

Пунктами 5.7, 5.8 Договору оренди передбачено, що цей Договір вважається розірваним тільки за домовленістю сторін, яка оформляється додатковою угодою до Договору.

Згідно ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

З огляду на те, що спірна крамниця після визначеного в п. 5.3 Договору оренди строку продовжувала перебувати в користуванні відповідача, чого останній не заперечував, та що підтверджується матеріалами справи, фактично продовжував діяти Договір оренди.

Таким чином висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди, яка виразилась в недоотриманому доході від орендної плати, та моральної шкоди є законними та обґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що договір оренди між позивачем та відповідачем не укладався, і моральна шкода ним позивачу не завдавалась, не спростовують правильності висновків суду, оскільки саме з вини відповідача позивач не мала можливості отримувати орендну плату за користування спірним майном, а тому має право на стягнення завданих збитків.

Разом з тим, згідно п. 3.1 Договору оренди щомісячна плата за користування орендованим майном становила 6400,00 грн.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Так, частиною 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що у випадку, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Однак будь-яких доказів того, що між сторонами існувала домовленість про сплату орендної плати в розмірі 800 доларів США, як і визначення грошового еквівалента орендної плати в цій валюті в договорі, позивачем не надано.

Відтак, рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди, яка полягає у втраті орендної плати, в сумі 377712,00 грн., слід скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 115200 грн. 00 коп. (6400,00 грн. * 18 місяців).

Відповідно до п. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред`явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при збільшенні позовних вимог не було доплачено судовий збір.

Такими чином з ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави недоплачений судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1172 грн. 00 коп. та на користь ОСОБА_1 3937 грн. 68 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Федіва Івана Ігоровича задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 6 жовтня 2020 року в частині стягнення матеріальної шкоди та судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 ) матеріальну шкоду в розмірі 115200 (сто п`ятнадцять тисяч двісті) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 ) в дохід держави недоплачений судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1172 (одну тисячу сто сімдесят дві) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) 3937 (три тисячі дев`ятсот тридцять сім) грн. 68 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: М.Д. Горейко

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 29 січня 2021 року.