Єдиний унікальний номер судової справи: 490/3826/17
Провадження № 22-ц/812/153/21 Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

01 лютого 2021 року м. Миколаїв Справа № 490/3826/17

Миколаївській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2019 року, постановлену під головуванням судді Черенкової Н.П., в приміщенні цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рієлтіс плюс», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Наталії Іванівни про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації,

встановив:

05 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Рієлтіс плюс» (далі ТОВ «Рієлтіс плюс»), приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Н.І. про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що між Акціонерним товариством «Імексбанк» та нею укладено кредитний договір №954/КЛ/2008 від 27 березня 2008 року.

На забезпечення зобов`язань за цим кредитним договором було укладено договір іпотеки від 27 березня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвою Н.П., про що внесено запис №1769, щодо нерухомого майна нежитлових приміщень кафе з літнім майданчиком загальною площею 1060, 2 кв.м. у АДРЕСА_1 .

24 квітня 2017 року між Акціонерним товариством «Імексбанк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладений договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта іпотечного майна було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зареєстровано право власності на іпотечне майно за ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

В подальшому, 27 квітня 2017 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Рієлтіс плюс» було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Н.І. та зареєстрований у реєстрі за №300, за умовами якого, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» продало, а ТОВ «Рієлтіс плюс» придбало нежитлові приміщення, загальною площею 1060,2 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказувала, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2017 року по справі за її позовом до АТ «Імексбанк», ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», Центру надання адміністративних послуг про визнання недійсним договору купівлі-продажу вимоги та скасування державної реєстрації права власності забезпечено позов та накладено обтяження у вигляду арешту на нежитлові приміщення спірного кафе, заборонено вчиняти дії щодо державної реєстрації змін у будь-який спосіб правового статусу щодо нерухомого майна, заборонено укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням нерухомого майна.

Посилаючись на те, що договір було укладено в період дії заборони на відчуження нерухомого майна, позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу спірного кафе, укладений 27 квітня 2017 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Рієлтіс плюс» та скасувати державну реєстрацію права власності.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України залишено без розгляду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що належним чином повідомлений позивач та її адвокат, а саме на 06 серпня 2019 року, 06 вересня 2019 року та 28 жовтня 2019 року, не з`явились у судові засідання без поважних причин, що є підставою для застосування правил пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, її неповідомлення про судові засідання, просила ухвалу суду скасувати і направити справу для розгляду по суті до суду першої інстанції.

Відзиви на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подані.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що справа перебувала у провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва з 05 травня 2017 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 червня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у попередньому судовому засіданні на 10 серпня 2017 року на 09.00 год. ( т. 1 а.с. 1).

Ухвалою цього ж суду від 10 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті на 06 березня 2019 року на 11.00 год. (т. 1 а.с. 213).

Після цього розгляд справи неодноразово відкладався.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач про місце й час проведення судових засідань, призначених на 06 серпня 2019 року, 06 вересня 2019 року та 28 жовтня 2019 року повідомлялась належним чином, а тому повторна її неявка незалежно від причин неявки є підставою для залишення позову без розгляду (т. 2 а.с. 85-86).

Між тим з таким висновком суду апеляційний суд не погоджується.

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

За змістом пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналогічне правило містить і частина п`ята статті 223 ЦПК України.

Отже, підставою для застосування зазначених норм є сукупність двох умов: повторна неявка належним чином повідомленого позивача або не повідомлення ним про причини неявки, та відсутність його заяви про розгляд справи у його відсутність.

Як вбачається з матеріалів справи, судове засідання, призначене на 18 червня 2019 року, було відкладено на 06 серпня 2019 року на 11.00 год. (т. 2 а.с. 45).

Судова повістка на ім`я ОСОБА_1 про розгляд справи 06 серпня 2019 року була надіслана позивачу 03 липня 2019 року (т. 2 а.с. 46), проте поштове відправлення було повернуто на адресу суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т. 2 а.с. 59).

Судова повістка про розгляд справи 06 вересня 2019 року була надіслана ОСОБА_1 14 серпня 2019 року (т. 2 а.с. 57), проте відомості про її отримання позивачем матеріали справи не містять.

Судова повістка про розгляд справи 28 жовтня 2019 року була надіслана ОСОБА_1 20 вересня 2019 року (т. 2 а.с. 76). Як свідчить зворотне повідомлення, поштове відправлення отримано позивачем після судового засідання - 11 листопада 2019 року (т. 2 а.с. 82).

Отже, в матеріалах справи відсутні будь-які докази повідомлення позивача або його представника про зазначені судові засідання відповідно до положень статей 128, 130 ЦПК України, а тому висновок суду про наявність підстав для залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України є помилковим.

За такого, відповідно до положень пункту 4 статті 379 ЦПК України оскаржувана ухвала, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови виготовлений 01 лютого 2021 року.