Справа № 495/7521/20
№ провадження 2/495/374/2021
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
01 червня 2021 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд у складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.
за участю секретаря Іванченко А.С.,
справа №495/7521/21,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Стислий виклад позиції позивача.
10 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користування та розпорядженні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просить суд: усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким що втратив право користування житловим приміщенням.
Так, вимоги позивача мотивовані тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .
Вказує, що в належній йому квартирі з 25.09.1996 року був зареєстрований ОСОБА_2 , що підтверджено відміткою у домовій книжці.
Про наявність такої реєстрації йому стало відомо лише у листопаді 2020 року, коли він вирішив зареєструвати у власній квартирі свою онуку - ОСОБА_3 .
Позивач вказує, що за час знаходження квартири у його власності, він ніколи не бачив ОСОБА_2 , у даному нерухомому майні відсутні його речі.
Він не мешкає у квартирі з часу її придбання ОСОБА_1 .
За ствердженнями позивача, між ним та відповідачем не було жодних угод щодо того, що останній залишиться зареєстрованим у його квартирі після фактичного припинення проживання та виїзду на інше місце проживання, на даний час він з грудня 2007 року у квартирі не проживає, не є членом сім`ї власника.
Відповідач добровільно, ще до реєстрації договору купівлі-продажу виїхав на інше постійне місце проживання, у невідомому напрямку.
Наразі склалися обставини, коли він має намір розпорядитись своєю власністю, але позбавлений такої можливості з підстав реєстрації у ньому відповідача.
З урахуванням наведеного, він і звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав.
Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі.
14 грудня 2020 рокуУхвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду.
28 січня 2021 року Ухвалою суду задоволена заява представника про виклик та допит в судове засідання свідків.
28 січня 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті.
Позивач та його представник в судове засідання надали заяву про розгляд справи у відсутності, з проханням позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК Україниповідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома .
Так, у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться..
Зі згоди позивача, про що свідчить заява представника позивача, суд ухвалою від 01 червня 2021 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши допитаного в якості свідка ОСОБА_4 , ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що дійсно на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 16.09.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , позивач набув права власності на квартиру під АДРЕСА_1 .
Вказане вище також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 27063127 від 19.09.2014 року
Матеріалами справи встановлено, що згідно копії домової книги, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований, зокрема ОСОБА_2 , з 25.09.1996 року. /а.с. 7-9/
Разом з тим, позивач зазначає, що відповідач станом на момент придбання ОСОБА_1 нерухомого майна не проживав у даній квартирі, та до теперішнього часу його місце знаходження йому не відоме, його речей у квартирі немає.
Згідно довідки № 460, виданої ОСББ «Сім`я» 04.12.2020 року, ОСОБА_2 , 1965 року народження зареєстрований по АДРЕСА_1 , але не проживає за даною адресою з 29.12.2007 року.
Вказане також дублюється у акті не проживання від 09.12.2020 року, складеного головою ОСББ «Сім`я» Одинець Л.В., заступником ОСББ «Сім`я» Ратушним Ю.Ф., за підписом сусідів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Крім того, заслухана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що дійсно її дідусь є власником квартири АДРЕСА_1 на протязі 13 років.
З цього часу в квартирі ніколи не проживав ОСОБА_2 , його речей немає.
Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, висновки суду.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 Цивільного кодексу України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім`ї права користування займаним приміщенням.
Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Положеннями ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.
Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на квартиру під АДРЕСА_1 , ту обставину, що відповідач не проживає в ній з 2007 року, що станом на день винесення рішення перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання наймача, втратив інтерес до вказаної житлової площі, а також те що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 71,72,150 ЖК України, ст. 319, 391 ЦК України ЦК України, ст.ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 280-281, 354ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 01 червня 2021 року.

Суддя: