Справа № 752/6287/21
Провадження № 2/752/5723/21
РІШЕННЯ

Іменем України

01.06.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер Поліс», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

в березні 2021 року позивач ОСОБА_1 через представника адвоката Яворського Б.І. звернулась до суду із позовом до відповідача ПрАТ СК «Інтер Поліс», в якому просила суд стягнути із відповідача на користь позивача страхове відшкодування розмірі 200000,00 грн., суму витрат на поховання в розмірі 11532,17 грн., компенсацію моральної шкоди в сумі 72000,00 грн., а також судові витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги в сумі 20000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 09.05.2020 року на 79 км + 500 м автодороги «Київ-Чоп» в напрямку м. Житомира відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В салоні зазначеного автомобіля перебувала ОСОБА_3 , яка сиділа позаду водія і не була закріплена ременями безпеки. Внаслідок порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, останній, не впорався із керуванням, внаслідок чого, зазначений автомобіль декілька раз перекинувся та пасажир автомобіля ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і знаходяться в причинному зв`язку із настанням її смерті під час транспортування до лікарні. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ СК «Інтер Поліс», відповідно до полісу № АО/1877313 від 13.09.2019 року. 13.05.2020 року Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 . Вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 14.07.2020 року у справі № 289/838/20, ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Позивач вказує, що вона є донькою померлої ОСОБА_3 та єдиною спадкоємицею майна, що залишилось після її смерті. Внаслідок зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди мати позивача, яка була пасажиром автомобіля «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , - загинула, а цивільно-правова відповідальність винуватця аварії була застрахована в ПрАТ СК «Інтер Поліс», а тому позивач, як єдиний спадкоємець після смерті матері має право на стягнення страхового відшкодування, відшкодування понесених витрат на поховання і компенсацію моральної шкоди. Так, в зв`язку з організацією поховання загиблої матері позивач понесла витрати на загальну суму 11532,17 грн. Крім того, позивачем розраховано, у відповідності до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про ОСЦПВВНТ» станом на 2021 рік суму моральної шкоди в розмірі 72000,00 грн. 23.03.2021 року позивач подала відповідачу заяву про страхове відшкодування та необхідні документи, однак, відповідачем зазначена заява була проігнорована, жодної відповіді позивач не отримала, в зв`язку з чим, остання, вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути виплати із відповідача на її користь в примусовому порядку.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.09.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В квітні 2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивач звернулась до страхової компанії із заявою 23.02.2021 року, та станом на дату подання позову встановлений законом 90 денний строк для прийняття відповідачем рішення про здійснення страхового відшкодування не минув, а відтак позивачем не було порушено прав позивача. Крім того, загальний розмір страхового відшкодування за полісом АО № 1877313 не може перевищувати 200000,00 грн. за шкоду, пов`язану із життям та здоров`ям, та до цих витрат входять витрати на поховання та моральна шкода. З огляду на те, що витрати на поминальний обід в сумі 5690,00 грн. не охоплюються поняттям поховання в розумінні положень чинного закону, а відтак відсутні підстави для компенсації цих витрат страховою компанією. Крім того, законом не передбачені витрати на пальне, а відтак вимога про стягнення із відповідача суми в розмірі 812,34 грн., є безпідставною. Також винуватцем аварії ОСОБА_2 вже було відшкодовано позивачу на поховання матері збитки в сумі 900,00 доларів США, а тому відсутні підстави для стягнення матеріальної шкоди зі страхової компанії. В частині нарахування позивачем моральної шкоди в сумі 72000,00 грн., то страховою компанією було зазначено про те, що зазначена сума розраховується на день настання страхового випадку, що станом на 2020 рік становило суму в розмірі 56676,00 грн., яка була виплачена позивачу в повному обсязі, а відтак позиція сторони позивача в цій частині є помилковою.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.04.2021 року, у справі було вирішено перейти від розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Одночасно вказав, що розмір страхового відшкодування в сумі 200000,00 грн. було розраховано із врахуванням максимально встановленого ліміту відповідальності за полісом.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві на позов.

Третя особа в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Суд, вислухавши поясненна представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 09.05.2020 року на 79 км + 500 м автодороги «Київ-Чоп» в напрямку м. Житомира відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В салоні зазначеного автомобіля перебувала ОСОБА_3 , яка сиділа позаду водія і не була закріплена ременями безпеки.

Внаслідок порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, останній, не впорався із керуванням, внаслідок чого, зазначений автомобіль декілька раз перекинувся та пасажир автомобіля ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і знаходяться в причинному зв`язку із настанням її смерті під час транспортування до лікарні.

Вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 14.07.2020 року у справі № 289/838/20, ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до полісу № АО/1877313, цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія «Інтер Поліс», зі страховою сумою на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю в розмірі 200000,00 грн.

13.05.2020 року Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 .

Стороною позивача надано суду докази, які свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 є рідною донькою померлої ОСОБА_3 , та єдиною спадкоємицею майна, що залишилось після її смерті.

Відповідно до договору-замовлення № 1-16630 від 10.05.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та КП «Спеціалізований комбінат комунально-побутового обслуговування», позивачем були понесені витрати на організацію та проведення поховання ОСОБА_3 . За умовами договору вартість послуг становила суму в розмірі 5029,83 грн., яка була сплачена позивачем (а.с.21, 23 зворотня сторона).

Крім того, стороною позивача було надано суду копії рахунку № 2 та копію чеку, які свідчать про понесення за день до поховання матері витрат на продукти харчування в сумі 5690,00 грн. та витрат на пальне в сумі 812,34 грн.

23.02.2021 року позивач звернулась до відповідача із заявою про здійснення відшкодування шкоди, надавши страховій компанії документи.

Позивач вказує, що зазначена заява була проігнорована відповідачем, належні їй виплати здійснені не були, шкода не відшкодована, а тому вона вимушена звернутись до суду.

Однак, стороною відповідача було надано суду платіжне доручення № 366 від 02.03.2021 року, відповідно до якого на рахунок позивача відповідачем було перераховано суму в розмірі 56676,00 грн.

Крім того, відповідно до листа СК «Інтер Поліс» від 04.03.2021 року № 509, позивача було проінформовано про прийняте рішення про відшкодування моральної шкоди, яка станом на день настання страхового випадку склала суму в розмірі 56676,00 грн., а також підстави для відмови у виплаті іншої суми відшкодування.

Також стороною відповідача було надано суду копію розписки від 10.05.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 на поховання матері суму в розмірі 900,00 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що страховою компанією було проігноровано звернення позивача із відповідною заявою та не виплачено всю суму страхового відшкодування, а саме: понесені витрати на поховання і компенсацію моральної шкоди, в зв`язку з чим, остання, вимушена звернутись до суду із даним позовом до страхової компанії.

Заперечуючи проти позовних вимог сторона відповідача зазначила про те, що право позивача страховою компанією порушено не було, останній, після звернення із заявою було виплачено суму моральної шкоди, розраховану на день настання страхового випадку, повідомлено про причини відмови у виплаті решти сум, а також з огляду на те, що винуватцем аварії було відшкодовано позивачу витрати на поховання матері, підстав для їх стягнення зі страхової компанії відсутні.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 3 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 п. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно із ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч.ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Згідно із ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

На підставі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу,внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого, вищевказана ДТП є страховим випадком.

Згідно зі ст. 23 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Положення ст. 27 вказаного Закону регулюють питання щодо відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого.

Так, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» п. 41.1 та підпунктом «в» п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

З наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що заподіяння шкоди смертю потерпілого має низку особливостей, зокрема, така особливість полягає у тому, що будь-яке діяння, яким завдається шкода ушкодженням здоров`я і, до того ж, джерелом підвищеної небезпеки, презюмується протиправним.

Вина заподіювача шкоди у випадках, коли така шкода завдається джерелом підвищеної небезпеки, не враховується, відшкодуванню підлягають витрати на поховання незалежно від вини особи, яка завдала цю шкоду.

При цьому, слід зауважити, що моральна шкода також відшкодовується незалежно від вини заподіювача, а її розмір визначений в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на рівні 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі.

Таким чином, при заподіянні шкоди життю потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність власника такого джерела настає незалежного від його вини, в силу закону, у певних межах, а саме щодо відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди.

Отже, якщо настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, виникає і обов`язок страховика здійснити страхову виплату в порядку, передбаченому ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто здійснити відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди.

В ході розгляду справи встановлено, що третьою особою ОСОБА_2 було застраховано цивільно-правову відповідальність в ПрАТ «СК «Інтер Поліс», третя особа є винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого загинула ОСОБА_3 , донькою якої та єдиним спадкоємцем є позивач ОСОБА_1 .

Позивач звернулась до відповідача із заявою про відшкодування завданих збитків, внаслідок неправомірних дій третьої особи, відповідальність якого була застрахована відповідачем.

Відповідачем було виплачено позивачу на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 56676,00 грн., яка страховою компанією була вірно розрахована станом на день настання страхового в розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі з урахуванням встановленої мінімальної заробітної плати на 2020 рік, а тому доводи позову про необхідність стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 72000,00 грн. суперечить вимогам закону та є безпідставними, та доводи сторони відповідача в цій частині є слушними.

Разом з тим, стороною позивача було надано суду докази на підтвердження понесених витрат на поховання матері позивача в сумі 5029,83 коп., однак, у виплаті цієї суми страховою компанією було відмовлено з огляду на те, що третьою особою було відшкодовано позивачу ці витрати в сумі 900,00 доларів США, а також з огляду на недоведеність зазначеної суми позивачем.

Однак, з наведеними підставами відмови страхової компанії у відшкодування документально підтверджених витрат на поховання в сумі 5029,83 грн., суд не погоджується, вважає їх надуманими, та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, відшкодування третьою особою, як винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, витрат на передодні поховання матері позивача не свідчить про відсутність обов`язку страхової компанії у виплаті витрат на поховання за страховим полісом, та надані документи, на думку суду, підтверджують понесені позивачем витрати на поховання матері в зазначеній сумі, а тому доводи позову в цій частині є обґрунтованими.

Разом з тим, в ході розгляду справи стороною позивача не доведено достатніми доказами понесені витрати на поховання в сумі 812,34 грн. та в сумі 5690,00 грн., а також стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 20000,00 грн., а тому доводи позову в цій частині є недоведеними, такими, що не грунтуються на вимогах закону та не підтверджуються наявними у справі матеріалами.

Згідно із ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи.

Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. ( ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України)

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що страховою компанією на виконання умов договору було виплачено позивачу належним чином розраховану суму моральної шкоди в розмірі 56676,00 грн., в зв`язку зі смертю її матері, та безпідставно відмовлено у виплаті документально підтверджених витрат на поховання в сумі 5029,83 грн., та те, що стороною позивача в ході розгляду справи достатнім чином не обґрунтовано та не доведено можливість стягнення страхового відшкодування в сумі 200000,00 грн., витрат на поховання в сумі 812,34 грн. та в сумі 5690,00 грн., а відтак суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та стягненю із відповідача на користь позивача підлягає страхове відшкодування (витрати на поховання) в сумі 5029,83 грн., а в решті позовних вимог слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги у справі підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Стороною позивача було надано суду достатні докази, які вказують про отримання позивачем правової допомоги адвоката (а.с.26-30), та що фактично розмір цих витрат склав суму в розмірі 20000,00 грн., а відтак із відповідача на користь позивача підлягають стягненню ці витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 76-82, 89, 141, 263-265, 274-279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер Поліс», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування, задовольнити частково.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер Поліс» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 5029 (п`ять тисяч двадцять дев`ять) грн. 83 коп.

В решті позовних вимог, відмовити.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Інтер Поліс» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги в сумі 354 (триста п`ятдесят чотири) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ випробовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Уразі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Н.П. Чередніченко