УХВАЛА

"08" червня 2021 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді- Лисиченко С.М., за участю секретаря судового засідання- Медведєвої,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

02.06.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заява, в якій прохає суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони її відчуження та здійснення будь-яких реєстраційних дій, а також, розпорядження, заборони виселення будь-яким способом та виселення будь-яких осіб, заборони реєстрації місця проживання будь-яких осіб у вказаній квартирі та зняття всіх зареєстрованих осіб з реєстрації у вказаній квартирі.

Відповідно до ч. 3 ст. 153 ЦПК України судом під час розгляду заяву про забезпечення позову, прийнято рішення про виклик особи, яка подала заяву, для надання додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

ОСОБА_1 , через канцелярію суду надано суду додаткові докази в обґрунтування своїх вимог, а також заяву про розгляд вирішення питання щодо забезпечення позову без її участі.

Розглянувши заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви, вивчивши додані до неї документи, суд дійшов наступного висновку.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Аналіз статті 149 ЦПК України дає підстави вважати, що вжиття заходів забезпечення позову є правом, а не обов`язком суду у разі, якщо існують обставини, що можуть ускладнити виконання рішення в майбутньому, ускладнити ефективне поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту тощо.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано позитивне вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору (аналогічні правові висновки викладена у постановах Верховного Суду у справах №914/2157/19 від 20.07.2020, №910/19256/16 від 10.04.2018, №910/20479/17 від 14.05.2018, №922/1605/18 від 11.09.2018, №909/526/19 від 14.01.2019, №925/288/17 від 25.01.2019, №904/1417/19 від 26.09.2019).

Водночас, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, постанові ВС від 26.01.2021 у справі № 916/3200/17).

Відповідно до принципу пропорційності у цивільному судочинстві, суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями (стаття 11 ЦПК України).

Судом встановлено, що 10.07.2007 між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір №4/20/2007/840-К/1330 на суму 75 600 доларів США строком до 07.07.2023 та договір іпотеки № 6/4/20/2007/980-І/1331, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої, на час укладання вказаних договір, була ОСОБА_1

29.04.2020 між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «ФІНАСОВА КОМПАНІЯ « ФІНРАЙТ» укладено договір №GL3N217214 купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, які були укладені 10.07.2007 з ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 260325083 від 07.06.2021 власником квартири АДРЕСА_2 , є ТОВ « ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ», підстава для державної реєстрації: договір про відступлення права вимоги №GL3N217214 від 29.04.2020.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 02.06.2021, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 вважає незаконними дії ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» та державного реєстратора щодо реєстрації права власності за ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНРАЙТ» на квартиру квартири АДРЕСА_2 на підставі договору про відступлення права вимоги №GL3N217214 від 29.04.2020, в період дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, введений Законом №1304-IV, у зв`язку з чим, за захистом своїх прав має намір звернутися з позовом до суду, предметом якого- скасування реєстрації права власності на вказану квартиру.

Враховуючи зазначене, те, що власники спірної квартири має об`єктивну можливість розпорядитися нею на власний розсуд у будь-який час, зокрема відчужити її, суд приходить до висновку, що забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири є співмірним видом забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_1 , за захистом яких вона має намір звернутися до суду.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірної квартири, суд виходить з того, що між сторонами виник спір, забезпечення позову у такий спосіб, буде відповідати меті застосування заходів забезпечення. Застосований захід забезпечення позову є тимчасовим заходом.

Разом з цим, суд зазначає, що як положення житлового законодавства (стаття 109 ЖК України), так і положення цивільного законодавства (статті383,386, 401-406 ЦК України) передбачає право власника квартири виселити осіб, які там проживають лише в добровільно або в судовому порядку.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що невжиття заявленого ОСОБА_1 заходу забезпечення позову шляхом заборони здійснення дій щодо виселення будь-яких осіб у спірній квартирі не призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав заявниці та не може слугувати підставою для подачі нею нового позову.

Крім того, як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 07.06.2021, з 04.06.2021 на підставі документу, який свідчить про припинення підстав на право користування житловим приміщенням: квартири АДРЕСА_2 , за заявою власника житла знято з реєстрації наступних осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Керуючись ст. ст. 149-153, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви- задовольнити частково

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_2 .

В іншій частині вимог- відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі не пред`явлення позову протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову, заходи забезпечення позову, вжиті судом будуть скасовані.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо ухвалу залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України ( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення ухвали до виконання становить протягом трьох років.

Суддя С.М Лисиченко