_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1220/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Салтан Л.В.

за участю секретаря - Громико В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним виселення, вселення,-

ВСТАНОВИВ:

09 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним виселення із квартири та вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язання ОСОБА_3 не чинити припони до вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що 11 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений консесуальний попередній договір купівлі-продажу квартири, площею 57,0 кв. м, на 2-му поверсі будівлі АДРЕСА_2 . Після цього, позивач зробив ремонт вказаної квартири та до травня 2018 року мешкав у зазначеній квартирі. В подальшому, позивачеві стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 перепродував зазначену квартиру. Оскільки він перший уклав попередній договір з ОСОБА_2 , позивач вважає спірну квартиру власним майном, у зв`язку з чим вимушений звернутися з цим позовом.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Представник відповідача ОСОБА_3 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Також, відповідачем ОСОБА_3 було надано відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їхню безпідставність.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, квартира АДРЕСА_1 є власністю ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 12 грудня 2017 року

Відповідно до попереднього договору від 11 червня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали цей договір, за яким ОСОБА_2 зобов`язався продати квартиру на 2-му поверсі, будівлі АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність людей

Згідно зі ст. 24 Конституції України, всі громадяни мають рівні конституційні права та свободи та рівні перед законом.

Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки позивач на цей час не є власником спірного майна, та позивачем не надано належних та допустимих доказів, що він дійсно здійснював ремонт у цій квартирі та, що вказані будівельні матеріали були використані саме в цій квартирі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи зазначені обставини та положення чинного житлового законодавства не має підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. 109, 309 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним виселення, вселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Повний текст рішення складено 07 червня 2021 року.

Головуючий Салтан Л. В.