Провадження № 22-ц/810/138/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П. (суддя-доповідач)

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України)

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник - адвокат Самарський Валерій Валерійович

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 грудня 2020 року ухваленого судом у складі судді Кордюкової Ж. І. в приміщенні того ж суду

у справі про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_1

третя особа - Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО - страхування»

встановив:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, який згодом уточнив та остаточно просив суд стягнути з відповідача на його користь заподіяну відповідачем матеріальну шкоду в розмірі 54 036,53 гривень, моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень, понесені ним судові витрати у розмірі 19 070, 40 гривень, а саме: на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1200 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 15 000 гривень, та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Сєвєродонецький міський суд Луганської області від 16 грудня 2020 року позов задоволено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

За доводами апеляційної скарги, висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову є помилковими; факти викладені в позовній заяві не відповідають обставинам, викладеним в матеріалах страхової справи №135493, що на думку скаржника є свідомими діями позивача, направленими на спотворення дійсних обставин деліктних правовідносин між сторонами та намаганням позивача заволодіти коштами скаржника у непередбачений діючим законодавством спосіб; звіт №35/1 від 30 вересня 2019 року наданий позивачем на підтвердження вартості матеріальних збитків виготовлений вже після проведення останньому страхової виплати, при цьому позивачем не надано доказів щодо отримання від страховика будь яких виплат за страховим випадком, також у змісті позову не зазначено коли саме позивач звернувся до страховика з питань виплати страхового відшкодування та в якій сумі, і чи перевищує ця сума ліміт відповідальності; крім того, за результатами апеляційного перегляду ухвали суду Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 квітня 2020 року, якою за клопотанням позивача ОСОБА_2 суд призначив у даній справі судово автотоварознавчу експертизу, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задоволено, а оскаржувану ухвалу скасовано, і справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, проте, після повернення справи, судом першої інстанції клопотання позивача ОСОБА_2 про призначення вказаної експертизи не було розглянуто, а спір вирішений на підставі взаємовиключних звітів оцінки шкоди, спричиненої транспортному засобу належному позивачу, зокрема, №05/03 від 13 березня 2019 року та №35/1 від 30 вересня 2019 року; також вважає, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, а сам факт дорожньо - транспортної пригоди вважає не є беззаперечною підставою для її відшкодування відповідачем та за умови, що страхове відшкодування позивач отримав у повному обсязі впродовж трьох місяців від дня дорожньо - транспортної пригоди, і не оспорював його розмір, при цьому сторони не отримали тілесних ушкоджень, тому вважає відсутні підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_2 не скористався.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У цій справі ціна позову становить 74 036,53 гривень, і не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( 2102* 100 = 210 200 гривень ), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд виходив з того, що неправомірними діями відповідача, ОСОБА_2 внаслідок пошкодження належного йому автомобіля була спричинена матеріальна шкода в сумі 153 036 гривень, розмір якої був визначений автоварознавчим дослідженням від 30.09.2019 року №35/1, і з урахуванням виплати АТ «ПРОСТО-страхування» ОСОБА_2 страхового відшкодування в розмірі 83 978,37 гривень, з вирахуванням суми франшизи - 1000 гривень, суд дійшов висновку про доведеність вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 54 036,53 гривень, а також спричинення позивачу неправомірними діями відповідача моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із пошкодженням його рухомого майна, неможливості придбати автомобіль для особистих потреб, постійними незручностями у зв`язку з відсутністю транспортного засобу, зміні способу життя позивача через неможливість користуватись належним йому транспортним засобом, тривалість вимушених змін у житті, і виходячи з вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 20 000 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджуються такі факти та обставини справи.

08 березня 2019 року о 16-15 годині водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Toyota Corolla», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на перехресті нерівнозначних доріг по вул. Обїзній та вул. Єгорова м. Сєвєродонецька Луганської області та здійснюючи маневр з другорядної дороги на головну, не надав дорогу автомобілю марки «Renault Scenic», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого трапилось їх зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 квітня 2019 року по справі №428/3436/19, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Власником автомобіля «Renault Scenic», номерний знак НОМЕР_2 , є позивач ОСОБА_2 .

Відповідно до звіту № 05/03 про оцінку транспортного засобу від 13 березня 2019 року, вартість автомобіля «Renault Scenic», номерний знак НОМЕР_2 складає 275 479,85 гривень; вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля, на дату оцінки з урахуванням ПДВ становить 100 105, 14 гривень, що складається з вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу запасних частин.

За частиною 1 статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав.

На підставі заяви ОСОБА_2 від 16 квітня 2019 року до АТ «ПРОСТО - страхування» про виплату страхового відшкодування та наданого звіту № 05/03, останнім здійснено розрахунок та виплату страхового відшкодування в розмірі 83 978,37 гривень з урахуванням франшизи в розмірі 1000 гривень.

Відповідно до висновку №35/1 експертного автоварознавчого дослідження від 30 вересня 2019 року вартість матеріальної шкоди, з технічної точки зору, спричиненої власнику автомобіля «Renault Scenic», номерний знак НОМЕР_2 , на час дорожньо - транспортної пригоди становить 153 036 гривень (з урахуванням ПДВ), у тому числі НДС -2064,10 гривень, складається з вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу.

Отже, позивачем підтверджено фактичний розмір шкоди та страхової виплати (страхового відшкодування), яка ним одержана від страховика.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України).

Отже, одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то з ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Різниця між фактичним розміром заподіяної позивачу матеріальної шкоди та страховою виплатою, яку він одержав від страховика становить 54 036,53 гривень.

Доказів спричинення позивачу матеріального збитку внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в іншому розмірі, відповідачем суду не надано.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Стягуючи з відповідача на користь позивача 20 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, вірно виходив з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, і виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд дійшов вірного і обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, з наведених вище підстав.

Вказане спростовує доводи скаржника про недоведеність позивачем підстав позову.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Доказів які б спростували висновки суду скаржником не надано.

Довід апеляційної скарги про те, що в порушення норм процесуального права, після апеляційного перегляду ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 квітня 2020 року та її скасування, судом першої інстанції не розглянуто клопотання позивача ОСОБА_2 про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач ОСОБА_2 під час вирішення судом даної справи, в судовому засіданні 16 грудня 2020 року вказане клопотання не підтримав, що є лише його процесуальним правом, як учасника справи.

Інші доводи скаржника за своєю суттю є запереченнями проти позовних вимог, які враховані та розглянуті судом першої інстанції, зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, яким суд надав належну правову оцінку.

Отже, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю.Карташов

В.В. Кострицький