печерський районний суд міста києва
Справа № 752/5755/20-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Вовк С. В.,

за участі секретаря судових засідань Брачун О. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Годун Л. М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє самостійно та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , до Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Київська міська рада, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про стягнення шкоди, у зв`язку із знищенням майна,

ВСТАНОВИВ:

Позиція сторін у справі

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду у своїх інтересах та у інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 із позовом до ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Київська міська рада, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про стягнення 2 652 000, 00 грн за завдану матеріальну шкоду спричинену знищенням майна та 2 500 000, 00 грн за завдану моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що власником 1/20 частини житлового будинку АДРЕСА_1 є позивач, а власниками 9/20 вказаного житлового будинку є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від імені яких діє позивач. У 2010 році, точна дата не відома, без відома і згоди власників будинок знесено працівниками ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд». У знищеному будинку й досі залишаються зареєстрованими позивач та її діти, які не мають жодного іншого житла. Після знесення будинку сім`я позивача залишилася без житла, вимушені орендувати приміщення для проживання. Наразі право власності позивача та її дітей на будинок ніким не скасоване й не припинене. На переконання позивача, її будинок знищено в 2010 році працівниками ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» та на його місці збудовано багатоповерхівку.

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому зазначено, що права позивача як добросовісного набувача за договором купівлі-продажу від 07 лютого 2008 року могли бути порушені продавцем - ОСОБА_7 , в якої відсутнє було право власності на житловий будинок, що знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідно і відсутнє право в подальшому здійснювати продаж майна, не являючись його власником. Крім того, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 січня 2011 року у справі № 2-235/11 припинено право власності ОСОБА_1 на 1/20 частину вказаного житлового будинку. Відповідно до статті 344 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення, позивач зазначає, що майно знищено у 2010 рцоі. Зі змісту наданих позивачем до матеріалів справи доказів не вбачається жодної інформації та висновку, що ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» знищено/знесено дерев`яний житловий будинок, який знаходився за адресою: АДРЕСА_1 .

Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації подала до суду письмові пояснення, просила поновити права ОСОБА_5 , 2004 року народження, та ОСОБА_6 , 2004 року народження, та забезпечити належні умови для їх проживання, шляхом задоволення позовних вимог.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що на момент укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_7 володіла будинком на правових підставах, оскільки кінцеве рішення у справі було постановлено Верховним Судом лише 20 листопада 2019 року. Долученими до матеріалів справи актами позивач доводить існування в указаний проміжок часу будинку.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали, просили задовольнити. Представник третьої особи вимоги позову також підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Процесуальні дії

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 березня 2020 року позовну заяву передано на розгляд Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення зазначених недоліків.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини справи

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 01 червня 2021 року ОСОБА_1 на праві приватної власності є власником 1/20 частки будинку АДРЕСА_1 . Підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер 4, виданий 07 лютого 2008 року, видавник: приватний нотаріус КМНО Александренко Е. Д.

Згідно з актом від 27 травня 2008 року, підписаним представниками ХК «Київміськбуд», власниками домоволодіння по АДРЕСА_1 , власниками та мешканцями домоволодіння по АДРЕСА_2 , на протязі 15 років на території по АДРЕСА_1 ніхто не проживає і домоволодіння розвалені, непригодні для проживання. Електроенергія відключена з 1991 року, водопровід та газопровід відсутні і ніколи не були проведені.

Згідно з актом від 11 листопада 2009 року, підписаним ХК «Київміськбуд» та інженером КП «Голосіївприватсервіс», під час візуального комісійного обстеження встановлено, що домоволодіння за вищевказаною адресою, знаходиться в непридатному для проживання стані. Всередині розваленого будинку знаходиться сміття різного походження, ростуть дерева, кущі, бур`яни. Територія завалена негабаритним сміттям та поросла хащами. Зі слів сусідів на території будинку АДРЕСА_1 ніхто не проживав на протязі 15 років і не проживає, електроенергія, водо- та газопостачання ніколи не проводились.

Згідно з актом обстеження земельної ділянки від 04 березня 2010 року № 56/01, складеним Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, обстеженням встановлено, що відповідно до бази даних автоматизованої системи ПК «Кадастр» земельна ділянка площею 701,02 кв. м по АДРЕСА_1 обліковується під кадастровим номером 82:101:004, землекористувача не встановлено. Обстеженням встановлено, що на зазначеній території знаходиться напівзруйнована споруда, земельна ділянка в захаращеному стані без ознак її фактичного використання.

11 жовтня 2011 року між Київською міською радою та АТ ХК «Київміськбуд» укладено договір оренди земельної ділянки по АДРЕСА_3 , площею 6 963 кв. м, кадастровий номер 8 000 000 000:82:101:0062, строком на 5 років.

14 лютого 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві видано дозвіл на виконання будівельних робіт № КВ 7, замовнику - АТ ХК «Київміськбуд», генеральному підряднику - ТОВ «МЖК-1».

Позиція суду та оцінка аргументів сторін

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом частин першої - третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними; 3) причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду.

Наявність усіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому діє презумпція (припущення) вини порушника: якщо потерпілий довів наявність шкоди, то боржник має довести відсутність своєї вини. Для виникнення обов`язку відшкодування шкоди ступінь вини порушника значення не має.

Встановлені у статті 1166 ЦК України умови відшкодування шкоди поширюється на всі норми, що входять до глави 82 ЦК України, тією мірою, в якій їх не змінюють спеціальні правила, передбачені окремими статтями цієї глави. Названі умови разом із фактом заподіяння шкоди є підставами і юридичної відповідальності, вони утворюють одночасно і склад правопорушення.

Тобто, частина перша статті 1166 ЦК України містить пряму вказівку на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов`язкову підставу деліктної відповідальності.

Під час розгляду справи суду не доведено наявності усіх умов, які є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Зокрема, матеріалами справи не підтверджено факту неправомірності дій або бездіяльності саме відповідача, причинного зв`язку між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла, а також вини особи, яка завдала шкоду.

Сама лише обставина внесення 13 лютого 2015 року відомостей до ЄРДР за правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 194 КК України не доводить протиправності дій відповідача чи наявності вини в таких діях.

Матеріали справи не містять будь-яких фактичних даних з приводу того, що саме діями відповідача було знесено будинок АДРЕСА_1 .

Доводи позивача про те, що так боротися за скасування ухвали про залишення позову про припинення права власності на її будинок, може тільки особа, яка безпосередньо зацікавлена в його припиненні, очевидно щоб не компенсувати завдану шкоду не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються на припущеннях та не стосуються предмету доказування у справі.

Також не заслуговують на увагу посилання позивача на положення пункту 4.7 рішення Київської міської ради від 14 липня 2011 року № 762/6149, оскільки у випадку невідповідності такого рішення вимогам закону, воно підлягало оскарженню у встановленому законом порядку, що відповідало б належному способу захисту порушеного права.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки під час розгляду справи суду не доведено наявності загальних підстав цивільно-правової відповідальності, то відсутні також правові підстави для відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , яка діє самостійно та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ( АДРЕСА_4 ), до Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (01010, м. Київ, вул. М. Омеляновича-Павленка, буд. 4/6), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Київська міська рада (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36), Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 58), про стягнення шкоди, у зв`язку із знищенням майна - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення виготовлено 08 червня 2021 року.

Суддя С. В. Вовк