Cправа № 563/699/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2021 року

Корецький районний суд Рівненської області

у складі:

головуючого-судді Кулика Є.В.

секретар судового засідання Федичканич В.Ю.

за участю:

відповідача за первісним позовом ОСОБА_1

представника відповідача за

первісним позовом ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Корець цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребовування майна із чужого незаконного володіння та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на автозаправну станцію, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просить витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 належну їй на праві власності автозаправну станцію, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Скориставшись своїм правом подання зустрічного позову, ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву про визнання права власності на автозаправну станцію, яка яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18 травня 2007 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу автозаправної станції яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Сторонами погоджено умови передачі та ціну. Вказує, що вона як покупець готівкою здійснила оплату в в погоджені сумі 3 030 грн. 64 коп. на користь ОСОБА_4 , що підтверджується актом приймання-передачі готівкових коштів. В свою чергу, 21 травня 2007 року ОСОБА_5 передала у власність їй вказану автозаправну станцію, що підтверджується актом приймання-передачі майна № 1 від 21 травня 2007 року, доданого до договору. Вказує, що набула право власності на автозаправну станцію на підставі договору купівлі-продажу, однак ОСОБА_3 , як спадкоємець ОСОБА_4 , не визнає її права власності та оспорює його.

Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року зустрічний позов об`єднано в одне провадження із первісним.

По початку розгляду справи по суті позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 було подано заяву про відмову від позову до ОСОБА_1 про витребовування майна із чужого незаконного володіння. В судовому засіданні від 13 травня 2021 року ОСОБА_3 підтримала заявлену заяву про відмову від позову. Зустрічний позов ОСОБА_1 ОСОБА_3 визнала повністю.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом адвокат Кузьмарук О.С. та відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 підтримали зустрічний позов та просили його задоволити, з підстав викладених у позові. Щодо відмови від первісного позову ОСОБА_3 не заперечили.

Заслухавши представника відповідача за первісним позовом, відповідача за первісним позовом, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Отже, враховуючи, що позивач за первісним позовом ОСОБА_3 фактично відмовилася від заявлених позовних вимог, її відмова не суперечить закону і не порушує прав та інтересів інших осіб, суд вважає за необхідне прийняти відмову від позову, а провадження в справі закрити.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При подачі позову ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 840 грн. 80 грн.

Згідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі закриття (припинення) провадження у справі.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача за первісним позовом ОСОБА_3 про відмову від позову та повернути їй 420 грн. 40 коп. судового збору.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу від 18 травня 2007 року.

Відповідно до п.1.1 Договору ОСОБА_4 зобов`язалась передати у власність ОСОБА_1 автозаправну станцію за адресою: будинок АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язалась прийняти її та сплатити ціну, визначену в п.4.1 Договору - 3 030 (три тисячі тридцять) гривень 64 копійки.

Також, Договором встановлено, що перехід права власності відбувається в момент підписання акту приймання-передачі товару, що оформляється актом приймання-передачі товару, відповідно до п.3.2 Договору.

Відповідно до акта приймання-передачі майна №1 до договору купівлі-продажу від 18 травня 2007 року 21 травня 2007 року ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_1 автозаправну станцію.

Факт передачі грошових коштів в сумі 3 030 грн. 64 коп. підтверджується актом приймання-передачі грошових коштів до Договору від 18 травня 2007 року.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Однією з встановлених ч. 2 ст.11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори.

Відповідно до ст. 657 ЦК України 2003 року (дійсного на момент укладання договору) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимог про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, закон надає суду право визнавати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним.

Однак, правило ст. 220 ЦК України щодо можливості визнання договору купівлі продажу дійсним не поширюється на договори купівлі-продажу, предметом якої є земельна ділянка, єдиний майновий комплекс, житловий будинок (квартира) або інше нерухоме майно, оскільки такий правочин підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Це пов`язано з тим, що момент вчинення такого правочину, відповідно до положень ст. ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з його державною реєстрацією.

Вищезазначений договір купівлі-продажу складений у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений, державну реєстрацію не пройшов, тому стаття 220 ЦК України не може бути застосована до даних правовідносин з вищенаведених мотивів.

Отже, Договір купівлі-продажу від 18 травня 2007 року є нікчемним, оскільки при його укладанні не було дотримано вимог закону щодо нотаріального посвідчення.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані із його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатись на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 30 липня 2007 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №61352465 від 09 вересня 2020 року, довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №61352466 від 09 вересня 2020 року спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_4 заведена за заявами від 28 січня 2008 року про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки видані 21 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . 26 лютого 2009 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_7 . В справі наява заява-відмова від спадщини за заповітом від ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . Заповіти - чинні.

Зважаючи на вказані обставини, ОСОБА_3 у вказаній справі є неналежним відповідачем, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_8 відмовились від спадщини після смерті матері, подавши відповідні заяви нотаріусу. Тобто, ОСОБА_3 після смерті матері не набула жодного права власності на її майно і відповідно на вказану автозаправну станцію теж.

З урахуванням викладеного, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд доходить висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, а тому зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання права власності задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судовий збір не відшкодовується.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15-16, 203, 220, 640, 657 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 76, 81, 141, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Прийняти відмову позивача ОСОБА_3 у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребовування майна із чужого незаконного володіння.

Провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребовування майна із чужого незаконного володіння - закрити.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області повернути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сплачений судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп., який внесено згідно квитанції № 0.0..1 від 07 серпня 2020 року, у зв`язку із відмовою від позову.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на автозаправну станцію - відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Корецький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст виготовлений та підписаний 04 червня 2021 року.

Суддя: Є.В. Кулик