Справа № 307/1488/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 січня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

за участі секретаря Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тячівського районного суду від 27 листопада 2019 року (головуючий суддя Бобрушко В.І.) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно заяви б/н від 30.12.2009 ОСОБА_1 отримав від Банку кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за кредитом в розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картко», та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 30.04.2018 Банк нарахував йому заборгованість в розмірі 87743,92 гривень, з яких 603,72 гривень сума заборгованості за кредитом, 76685,73 гривень сума заборгованості по процентам за користування кредитом, 5800 гривень заборгованість по пені та комісії, 500 гривень штраф (фіксована частина), 4154,47 гривень штраф (процентна складова).

Посилаючись на дані обставини, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 87743,92 грн та судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Рішенням Тячівського районного суду від 27.11.2019 позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 603 гривні 72 копійки заборгованості за кредитним договором №б/н від 30.12.2009.

На це рішення подало апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» у частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення відсотків. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимоги про стягнення відсотків.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що договір між ОСОБА_1 та Банком було укладено у встановленому законом порядку, щляхом приєднання; договір є обов`язковим до виконання; позивач виконав свої зобов`язання по договору, а відповідач, у зв`язку з порушенням ним зобов`язань по договору, повинен сплатити відсотки; у справі яка розглядається відрізняються фактичні обставини з обставинами встановленими у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 №342/180/17, оскільки ОСОБА_1 не заперечує умови договору; встановивши, що відповідач отримав кредит, суд не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків.

Оскільки ОСОБА_1 рішення суду не оскаржив, апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності, відповідно до ст. 367 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення (щодо тіла кредиту та неустойки).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.124). Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу з відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Банку, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню не з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 30.12.2009 ОСОБА_1 подав заяву б/н про отримання від Банку кредиту у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за кредитом в розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У цій заяві на звороті визначено строк дії картки до 08/13, тобто до 31.08.2013. Отже сторони визначили кінцевий строк кредитування.

Також у заяві визначено базову відсоткову ставку у розмірі 2,5 % на місяць (що складає 30% річних).

До позовної заяви додано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», котра підписана ОСОБА_1 (а.с. 8). У такій довідці також зазначено базову відсоткову ставку у розмірі 2,5 % на місяць.

Також до позовної заяви додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.9-14).

Згідно наданого Банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 станом на 30.04.2018 визначена у розмірі 87743,92 гривень, з яких 603,72 гривень сума заборгованості за кредитом, 76685,73 гривень сума заборгованості по процентам за користування кредитом, 5800 гривень заборгованість по пені та комісії, 500 гривень штраф (фіксована частина), 4154,47 гривень штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За замістом статей 526, 1048, 1054, 1055 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України), відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики;

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови таких договорів розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України можна дійти висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті privatbank.ua та містяться у матеріалах цієї справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30.12.2009 шляхом підписання анкети-заяви.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, колегія суддів вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, яка станом на 30.04.2018 складала 603,72 грн. - заборгованість за кредитом.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що з 01.09.2014 відсотки нараховувались за ставкою 34,80% річних, з 01.04.2015 43,20 % річних.

Колегія вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві (анкеті) та у довідці про умови кредитування домовленості сторін про збільшення відсотків за користування кредитом, надані банком Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи) доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, колегія суддів вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У заяві встановлено відсотки за користування кредитом 30 % річних, проте така відсоткова ставка протягом строку користування кредитною карткою змінювалась, що вбачається з розрахунку заборгованості; надані Банком Умови та правила, який передбачає право Банку змінювати відсоткову ставку, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30.12.2009 шляхом підписання заяви (анкети), а відтак, розмір заборгованості за відсотками, визначений Банком не доведено, і підстав для стягнення з відповідача на користь Банку відсотків в розмірі 76685,73 грн немає.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі N 342/180/17 з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Судова колегія вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вимог про стягнення заборгованості за процентами в розмірі 76685,73 грн. У зв`язку з цим, із висновком місцевого суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, слід погодитись.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 27 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 лютого 2021 року.

Головуюча:

Судді: