печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1929/21-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2021 р. Суддя Печерського районного суду м. Києва Волкова С.Я., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, треті особи: прокурор Сумської області, прокурор Полтавської області, Державна казначейська служба, про визнання протиправними дій,

установив:

У січні 2021 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогами до Офісу Генерального прокурора, треті особи: прокурор Сумської області, прокурор Полтавської області, Державна казначейська служба, про відшкодування моральної шкоди, про визнання протиправними дій.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва позовні вимоги ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, треті особи: прокурор Сумської області, прокурор Полтавської області, Державна казначейська служба, про визнання протиправними дій виділено в самостійне провадження, матеріали якого 16.01.2021 р. передані судді; позивач ОСОБА_1 , посилаючись на норми статтей 2, 10, 76-83, 160 ЦПК України, статтей 55, 56 Конституції України, ст. 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, просить:

визнати протиправними бездіяльність, дії та незаконність рішень Генерального прокурора Венедіктової І.В. за безпідставним невиконанням імперативних вимог чинного законодавства та своїх обов`язків згідно встановлених імперативними вимогами ст. 8 Закону України «Про прокуратуру», ст. 36, 94 КПК, а також невиконання імперативних вимог норм прямої дії ст. 3, 8, 19, 129-1, 131-1 Конституції України та судових рішень в т.ч. Постанови Верховного Суду від 14.4.2020 р., що набрала законної сили та ухвал від 28.01.2019 р. та 29.10.2020 р. Печерського районного суду у справі № 757/53945/18-к які набрали законної сили.

встановити:

невідповідність рішення, дій та бездіяльності Генерального прокурора Венедіктової І.В. вимогам ст. 8 Закону України «Про прокуратуру», ч. 6 ст. 36 КПК, а також невиконання імперативних вимог норм прямої дії ст. 3, 8, 19, 129-1, 131-1 Конституції України та судових рішень в ч.т. Постанови Верховного Суду від 14.4.2020 р., що набрала законної сили та ухвал від 28.01.2019 р. та 29.10.2020 р. Печерського районного суду у справі № 757/5945/18-к які набрали законної сили як свідчення про невиконання імперативних вимог ч. 6 мт. 13 в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017;

факт заподіяння йому такими рішеннями, діями та бездіяльністю шкоди за не припиненням порушень його конституційних прав на особисте житло;

обставини, що відповідачі посадові особи виконкому м. Суми від слідства не ухилялися;

забезпечити виконання відповідачем-суб`єктом владних повноважень норм прямої дії ст. 3 Конституції України щодо головного обов`язку держави - захистити права та інтереси пенсіонера Збройних Сил України ОСОБА_1 від порушень відповідача-органу державної влади, його посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду заявленого позову за ст. 2 ЦПК - завдання цивільного судочинства у судовому засіданні та визнати невчинення відповідачами імперативно встановлених вимог щодо негайного припинення порушень та на забезпечення конституційних прав звільнених офіцерів на особисте житло встановленою, а також що заборонена законодавством непряма дискримінація громадянина похилого віку в припиненні порушень щодо забезпечення володіння відповідним майном мала місце, доказ про їх відсутність покласти на відповідача.

Визнати бездіяльність Генерального прокурора Венедіктової І.В. з невиконання імперативно встановлених вимог Закону України «Про прокуратуру», а також особисте невиконання певної дії - обов`язків встановлених рішеннями Печерського суду та Верховного Суду, імперативних вимог норм прямої дії ст. 19, 129-1, 131-1 Конституції України та судових рішень в т.ч. Верховного Суду, що набрали законної сили, та містять ознаки непрямої дискримінації встановленою, а непряма дискримінація мала місце,

зобов`язати за імперативом ст. 81 ЦПК Генерального прокурора Венедіктову І.В. надати відповідні докази виконання судових рішень, які набрали законної сили: Постанови Верховного Суду від 14.4.2020 р., ухвал від 28.02.2019 р. та 29.10.2020 р. Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/53945/18-к,

за імперативом ст. 92 КПК обов`язок доказування покласти на Генерального прокурора Венедіктову І.В.

зобов`язати суб`єкта владних повноважень Генерального прокурора Венедіктову І.В. згідно правових приписів ст. 36, 218, 220 КПК та ст. 19, 191-1 Конституції України з метою відновлення прав, свобод і інтересів позивача вчинити наступні дії:

у триденний термін повернути матеріали кримінального провадження № 0000030 де знаходяться вилучені оригінали особистих справ звільнених офіцерів м. Суми, що позбавило їх права на отримання житла, до належного згідно ст. 218 КПК місця досудового розслідування - ГУНП в Сумській області,

встановити дієвий контроль за виконання прокуратурою Сумської області процесуального нагляду у кримінальному провадженні № 0000030 згідно встановлених строків за ст. 219 КПК,

розглянути всі надані ним Генеральному прокурору клопотання по суті їх вимог та надати обґрунтовані процесуальне рішення у відповідності до ст. 220 КПК,

виконати у кримінальному провадженні № 0000030 імперативні вимоги:

Постанови Верховного Суду від 14.4.2020 р. по справі № 761/24909/17 яка набрала законної сили,

ухвали від 28.01.2019 р. Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/53945/18-к яка набрала законної сили,

ухвали від 29.10.2020 р. Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/48802/18-к яка набрала законної сили у повній відповідності до вимог норм прямої дії ст. 3, 8, 19, 131-1 Конституції України, ст.ст. 36, 111, 112, 218, 219, 220, 221, 223, 535 КПК, імперативних вимог ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 р. у справі № 19-рп/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України, частини другої статті 2, пункту 2 частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, частини третьої статті 110, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень статей 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, статей 3, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України в аспекті статті 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини) зазначено, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності, правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. В цьому ж рішенні Суд наголосив, що, здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб`єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001 р. у справі № 6рп/2001за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого, п`ятого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України та за конституційними зверненнями громадян ОСОБА_3 і ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення абзацу четвертого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України (справа щодо конституційності статті 248-3 ЦПК України) роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 640/9044/19.

У рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001 р. № 6-рп/2001 також зазначено, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської сфери.

Аналогічний висновок зроблено Конституційним Судом України у рішенні від 14.12.2011 р. у справі № 19-рп/2011, в якому зазначено, що з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.

Предметом спору у цій справі є рішення, бездіяльність, дії Генерального прокурора Венедіктової І.В., зокрема, щодо невиконання імперативних вимог чинного законодавства та своїх обов`язків згідно встановлених імперативними вимогами статті 8 Закону України «Про прокуратуру», статті 36 КПК України, а також невиконання імперативних вимог норм прямої дії статтей 3, 8, 19, 129-1, 131-1 Конституції України, судових рішень в тому числі Постанови Верховного Суду від 14.4.2020 р., що набрала законної сили, та ухвал від 28.01.2019 р. і 29.10.2020 р. Печерського суду у справі № 757/53945/18-к, які набрали законної сили.

Згідно пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України судоустрій, судочинство, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства визначаються виключно законами.

Згідно частини першої статті 1, частини першої статті 4 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено параграфом 1 глави 26 КПК України.

Отже спір, який виник між сторонами підлягає розгляду в порядку, передбаченому КПК України.

Законність процесуальних актів, дій чи бездіяльності, вчинених при здійсненні процесуальних повноважень, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Намагання здійснити контроль за процесуальною діяльністю поза межами відповідного процесуального регулювання є протиправним втручанням у діяльність особи, наділеної в установленому порядку процесуальними правами, та є посяганням на її процесуальну незалежність.

Отже, спори, які стосуються перевірки правомірності дій (рішень) правоохоронних органів, вчинених (прийнятих) при досудовому розслідуванні не відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, при визначенні юрисдикції у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень має значення, в тому числі, і предмет спору. У разі, коли він виник чи пов`язаний з кримінальним провадженням, то на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.06.2018 р. у справі № 826/13340/15.

Враховуючи, що вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, слід відмовити у відкритті провадження у справі, роз`яснити заявнику, що розгляд справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду, та має розглядатися в порядку КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтею 186 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, треті особи: прокурор Сумської області, прокурор Полтавської області, Державна казначейська служба, про визнання протиправними дій.

Роз`яснити заявнику, що розгляд справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду та має розглядатися в порядку КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне провадження.

Суддя Волкова С.Я.