КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/5521/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7130/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Музичко С.Г., Олійника В.І.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НВП - Вабос» до ОСОБА_1 про розірвання договору та відшкодування збитків,

за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «НВП - Вабос» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Сенюти В.О.,-

встановив:

У травні 2020 року ТОВ «НВП-Вабос» звернулося до суду із названим позовом.

Товариство просило: розірвати цивільно-правовий договір про надання юридичних послуг від 02 березня 2018 року, укладений між громадянином ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «НВП-Вабос», в особі директора ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «НВП-Вабос» в особі директора ОСОБА_2 збитки в сумі 70 000 грн 00 коп. та судові витрати пов`язані з розглядом даної справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 02 березня 2018 року товариство не отримало від відповідача жодних юридичних послуг. Позивач здійснив авансові платежі на оплату послуг, які фактично не надані. Неналежним виконанням відповідачем умов договору, товариству спричинено збитки у розмірі 70 000 грн, які відповідач зобов`язаний відшкодувати.

27 грудня 2018 року директор ТОВ «НВП-Вабос» вручив ОСОБА_1 повідомлення про розірвання договору через неналежне виконання обов`язків, утім ОСОБА_1 відмовився від підпису про отримання зазначеного повідомлення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «НВП-Вабос» просить скасувати рішення суду, таухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що апеляційна скарга надумана та не ґрунтується на законі.

У судовому засіданні представник ТОВ «НВП-Вабос» вимоги апеляційної скарги підтримала.

ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено невиконання відповідачем умов договору.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 02 березня 2018 року між ОСОБА_1 («Виконавець») та ТОВ «НВП-Вабос» («Замовник») укладено цивільно-правовий договір про надання юридичних послуг.

Обґрунтовуючи позов, ТОВ «НВП-Вабос» зазначило, що з 02 березня 2018 року товариство не отримало від ОСОБА_1 ніяких юридичних послуг. Отже, товариство проавансувало кошти у розмірі 70 000 грн на оплату послуг, які фактично не надані, чим завдано збитків товариству. Невиконуючи свої обов`язки за договором, відповідач істотно порушив умови договору, що позбавляє позивача можливості отримати те, на що він розраховував укладаючи договір.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати завдані товариству збитки у розмірі 70 000 грн.

Крім того, позивач, посилаючись на ст. ст. 907, 653, 651, 615 ЦК України, просить розірвати цивільно-правовий договір про надання юридичних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послуги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до умов п. 1.1. цивільно-правового договору про надання юридичних послуг від 02 березня 2018 року, «Замовник» доручає, а «Виконавець» бере на себе обов'язок надавати йому юридичну допомогу в обсязі і на умовах, що зазначені в цьому договорі.

Згідно п. 2.1.договору, «Виконавець» зобов'язується щомісячно надавати «Замовнику» необхідну правову допомогу з питань діяльності підприємства шляхом разових усних консультацій.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що «Замовник» усвідомлює, що «Виконавець» вільний у обрані способу і часу надання правової допомоги (п.п. 2.1., 2.8 Договору) і його діяльність ніким не контролюється. Строк надання названої договірної послуги «Виконавцем» визначається ним терміном необхідним для надання тої чи іншої одноразової консультації. Договірна винагорода (оплата) виконавцю здійснюється «Замовником» помісячно не залежно від кількості консультацій.

Згідно п. 2.9. договору, сторони усвідомлюють, що цінова і кількісна фіксація кожної одноразової договірної консультації (послуги) не передбачена цивільним законодавством, а тому розмір, строк та порядок виплати «Замовником» «Виконавцю» винагороди по цьому договору встановлюється цим Договором і додаткових підтверджень не потребує.

Так, позивачем не зазначено, які саме обов`язки, передбачені договором, не виконано ОСОБА_1 .

Матеріли справи не містять доказів на підтвердження звернень товариства до відповідача з вимогами надати відповідні консультації.

Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження невиконання договору зі сторони відповідача.

Договір не містить умов щодо обов`язку складення акту приймання-передачі наданих послуг, складання опису наданих послуг тощо.

З огляду на те, що сторони у договорі не встановили умову, за якою після надання послуг, сторони складають акт приймання-передачі, колегія суддів не вважає обґрунтованими доводи позивача, що відповідачем не були надані юридичні послуги товариству.

Власне, оплата послуг відповідачу щомісячно в загальному розмірі 70 000 грн, спростовує доводи позивача про неотримання ним юридичних послуг, оскільки авансові платежі, про які зазначає позивач, договором не передбачені.

Пунктом п. 3.1 договору встановлено,що винагорода (вартість договору) по цьому Договору (п. 2.1 даного договору) не може становити менше 10 000 грн 00 коп. на руки щомісячно без врахування до цієї суми усіх податків і зборів, які, у зв'язку з цим розраховуються і сплачуються «Замовником» додатково до цієї винагороди.

Матеріали справи містять відомості про оплату юридичних послуг за договором від 02 березня 2018 року, що підтверджується платіжними дорученнями від 17 квітня 2018 року, від 25 травня 2018 року, від 09 липня 2018 року, від 17 серпня 2018 року, від 11 вересня 2018 року, від 10 жовтня 2018 року та від 28 листопада 2018 року.

Зазначені платіжні доручення та виписка з карткового рахунку, підтверджують, що ТОВ «НВП-Вабос» здійснювало саме оплату юридичних послуг кожного місяця за період з квітня 2018 року по листопад 2018 року. Зазначене дає підстави вважати, що відповідні послуги надавалися та були оплачені.

Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно ч. 1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, про відсутність підстав для розірвання договору, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження невиконання умов договору відповідачем.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що директор ТОВ «НВП-Вабос» свою частину обов`язків виконав, проавансував наперед 70 000 грн, колегія суддів відхиляє, оскільки умовами укладеного договору не передбачено сплата авансу у розмірі 70 000 грн, натомість матеріали справи містять документи, які підтверджують здійснення оплат юридичних послуг кожного місяця у період з квітня 2018 року по листопада 2018 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не доведено, що він надавав послуги товариству, акти приймання-передачі виконаних робіт/послуг відсутні, колегія суддів відхиляє, оскількидоговір про надання юридичних послуг від 02 березня 2018 року не містить умов щодо обов`язку виконавця складати акти приймання-передачі виконаних робіт.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання про зупинення провадження у справі, колегія суддів не приймає, оскільки відмовляючи у задоволенні зазначеного клопотання суд правомірно та обґрунтовано виходив із відсутності доказів об`єктивної неможливості розгляду даної справи до вирішення іншої справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не прийняв до уваги той факт, що 27 грудня 2018 року ОСОБА_1 було вручено повідомлення про розірвання договору від 02 березня 2018 року, колегія суддів відхиляє, оскільки, вирішуючи спір, суд врахував ці обставини.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме: ст. 902, 903 ЦК України, лист ДФС від 28 вересня 2015 року, листи Мінфіну України від 27 листопада 2006 року, від 09 липня 2007 року, та від 30 травня 2011 року та судової практики, колегія суддів відхиляє, оскільки судом правильно застосовані при розгляді справи норми цивільного законодавства України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 10 лютого 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «НВП - Вабос» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 31 травня 2021 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.Г. Музичко

В.І. Олійник