Дата документу 13.05.2021
Справа № 334/8182/19
Провадження № 2/334/410/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Панасюри Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК», Державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання рішення державного реєстратора незаконним, скасування запису про державну реєстрацію прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «АЛЬФА-БАНК», Державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича про скасування запису про державну реєстрацію прав. Позов обґрунтовано тим, що 06.08.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є АТ «УкрсоцБанк») та позивачкою був укладений Кредитний договір № 313-027П/08-К згідно з п.1.1. та із врахуванням Додаткової угоди № 1 від 06.12.2008 року до цього Договору, ОСОБА_1 (як позичальниці) був наданий споживчий кредит у сумі 73 000 доларів США зі сплатою 15 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 05.07.2016 року.

Пунктом 1.2. Кредитного договору визначено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: на споживчі потреби.

Згідно з п. 1.3. Договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісії, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог Кредитора за Договором, кредитор укладає в день укладання цього договору з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 80,61 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та яке належить позичальнику на праві власності, заставною вартістю 460 227,50 грн., що за офіційним курсом НБУ на дату укладання цього договору еквівалентно сумі 95000,00 доларів США.

У жовтні - листопаді 2019 р. на адресу позивачки почали надходити дзвінки представників АТ «УКРСОЦБАНК» з вимогами про виселення з квартири з тих підстав, що право власності на квартиру було набуто банком через невиконання умов кредитного договору.

Проаналізувавши 25.11.2019 року зміст Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що 12.02.2019 до Державного реєстру внесено запис про право власності №30313707, державний реєстратор Ільющенков Сергій Олександрович Виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про те, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45538904 від 15.02.2019 р. 09:41:37 та іпотечного договору № 313-027П/08-1, серія та номер: 2180, виданий 06.08.2008, видавник: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 на Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК».

Позивачка вважає, що при вчиненні державної реєстрації права власності за АТ «УКРСОЦБАНК» на спірну квартиру, державним реєстратором не було дотримано вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Закону України «Про іпотеку», внаслідок чого грубо порушено її права.

На підставі викладеного позивачка просить: скасувати запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 45538904 від 15.02.2019 року 09:41:37, номер запису про право власності: 30313707, яке було прийнято Державним реєстратором Виконавчии? комітет Широківськоі? сільськоі? ради Запорізького раи?ону Запорізькоі? області, Запорізька обл., ОСОБА_2 , щодо реєстрації права власності за Акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» (ідентифікаційний код 00039019) на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_1 .

Представник АТ «Альфа-Банк» надіслала відзив на позов, в якому заперечувала проти позову, посилаючись, що норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на які позивач посилається як на правові підстави заявлених вимог, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки звернення стягнення на квартиру, як предмет іпотеки, шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки позивач надав іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону № 898-ІУ у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Пунктом 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9 та 15 Закону № 1952-ІУ порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

На виконання норм Закону України «Про іпотеку», АТ «Укрсоцбанк» надіслав письмове повідомлення іпотекодавцю, та останній її отримав.

Таким чином, АТ «Укрсоцбанк» було у повній мірі дотримані положення Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ЗУ «Про іпотеку».

Тобто для реалізашї іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку».

З вищенаведеного вбачається, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Норми ЗУ «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. відповідачами також не порушено.

03.12.2019 одночасно із поданням позову позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив в порядку забезпечення позову накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

03.12.2019 року Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя заява представника позивача про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2 .

06.03.2020 року до суду надійшла заява АТ «Альфа - Банк» про заміну відповідача АТ «Укрсоцбанк» у зазначеній справі на його правонаступника АТ «Альфа-Банк» з тих підстав, що АТ «Укрсоцбанк» реорганізовано шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

06.03.2020 року від представника відповідача АТ «Альфа-Банк» до суду надійшла заява про зустрічне забезпечення.

25.03.2020 року Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя замінено відповідача акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» на його правонаступника акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК»

25.03.2020 року Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у задоволенні заяви АТ «АЛЬФА-БАНК» про зустрічне забезпечення позову було відмовлено

25.03.2021 року представником позивачки адвокатом Тивоненком Д.Р. подано до суду заяви про уточнення позовних вимог та заключне слово позивачки у судових дебатах.

Позивачка та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та вказали, що вже надали заключне слово позивачки у судових дебатах.

Представник АТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, та просила відмовити у задоволенні позову.

Державний реєстратор Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенков С.О. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, та просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, надали свої пояснення та Акт обстеження умов проживання, що було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що за даною адресою постійно мешкає малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для якої створені належні умови для проживання та навчання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що 06 серпня 2008 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (надалі - АТ «Укрсоцбанк» або відповідач-1) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір кредиту №313-027П/08-К, за умовами якого кредитор АТ «УКРСОЦБАНК» надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 73 000 доларів США зі сплатою 14,00 процентів річних та комісій до 05.07.2016 року на споживчі потреби. (а.с. 9-12)

Згідно з п. 1.3. Договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісії, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог Кредитора за Договором, кредитор укладає в день укладання цього договору з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 80,61 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та яке належить позичальнику на праві власності, заставною вартістю 460 227,50 грн., що за офіційним курсом НБУ на дату укладання цього договору еквівалентно сумі 95000,00 доларів США.

Також 06.06.2008 між АТ «Укрсоцбанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № 313-027П/08-І, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., зареєстрованим в реєстрі за №255.

Відповідно до п. 1.1. іпотечного договору іпотекодавець передає в іпотеку у якості забезпечення виконання всіх своїх зобов`язань за Договором кредиту №313-027П/08-К від 06.08.2008, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, наступне нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 80,61 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Морозовою В.М. за реєстровим №2634, що стверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19714904, реєстраційний № 14262482, виданого Орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 30.07.2008 (а.с. 13-15)).

Згідно з п. 1.2. Іпотечного договору, заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 460227,50 грн., що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на день укладання цього договору, становить 95000,00 доларів США.

Пунктом 4.1. Іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Згідно з п. 4.2. Іпотечного договору, у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання Основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на Предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.5. Іпотечного договору, Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації Іпотекодержателем продажу Предмета іпотеки через укладання договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

06.12.2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та позивачкою було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до Кредитного договору, згідно з п. 1.1. якої з 06.12.2008 року сторони встановили процентну ставку за користування кредитом на рівні 15 процентів річних і зазначили по тексту кредитного договору ставку в розмірі 15 процентів річних.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.12.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» загальну суму заборгованості у розмірі 1 996 760,49 грн. (а.с.17-19)

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но та Реєстру прав власності на нерухоме маи?но, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого маи?на щодо об`єкта, довідка від 25.11.2019 № 190101545 р. 12.02.2019 р. 16:54:01 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45538904 від 15.02.2019 р. 09:41:37 Державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем було змінено власника квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 на Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», номер запису про право власності: 30313707. (а.с. 16)

Відповідно до положень ст. ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

У договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються:

- умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення;

- порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки;

- прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору.

Згідно з ч.ч. 1 - 4 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій (заборону) на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Такі висновки щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19; від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 1 ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України гарантовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом також встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 , та передане в іпотеку нерухоме майно, загальною площею 80,61 кв.м., отже площа даної квартири не перевищує 140 кв.м.

Матеріали справи свідчать про те, що спірна квартира була передана позивачем відповідачу в іпотеку за відповідним іпотечним договором, укладеним на забезпечення виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором у іноземній валюті, отриманим на споживчі цілі. При цьому, за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та твердженнями позивачки, ОСОБА_1 немає іншого нерухомого майна, а спірна квартира не перевищує 140 кв.м.

Крім того, за даною адресою також проживає та зареєстрований ОСОБА_5 та його малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта ОСОБА_5 та Актом обстеження умов проживання, складеним Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, під час виходу за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що за даною адресою постійно проживають та мають постійне місце реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для якого створені належні умови для проживання та навчання. Житло єдине, іншого нема. (а.с. 37, 108-109)

Системний аналіз наведених положень Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», з урахуванням встановлених обставин справи, свідчить про пряму імперативну заборону на примусове стягнення спірної квартири, наданої позивачем банку в якості забезпечення виконання ним зобов`язань за споживчим кредитним договором, укладеним в іноземній валюті, а тому у державного реєстратора були відсутні підстави для вчинення оскаржуваної реєстраційної дії.

Оскільки, наданий позивачці кредит є споживчим, відчуження квартири відбулось протягом дії вищевказаного мораторію, вказане нерухоме майно використовувалося позивачкою як місце постійного проживання і у власності позивачки не знаходилося іншого нерухомого житлового майна, а площа квартири не перевищувала 140 кв. метрів, суд приходить до висновку, що на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що унеможливлює перехід права власності до Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», на предмет іпотеки протягом часу дії мораторію.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла станом на час виникнення правовідносин) встановлено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Імперативною нормою Закону України «Про іпотеку» закріплено, що обов`язковою умовою позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки є: по-перше, факт направлення письмової вимоги Іпотекодержателем Боржнику та/або Іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання чи іпотечного договору не менш як за тридцять днів до такого стягнення; по-друге, факт отримання такої вимоги адресатом, та, по-третє, докази завершення тридцяти денного строку з моменту отримання відповідної вимоги.

Виходячи із засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно можна зробити висновок, що до Державного реєстру можуть бути внесені виключно ті відомості, що не суперечать вимогам цього Закону та інших законодавчих актів України.

Частиною 1 статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-1V «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952- IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 18 Закону №1952-ІУ перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до п.57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі - Порядок №1127) для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до п.61 Порядку №1127 Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону № 1952-ІV та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №306/1224/16-ц.

Так представник АТ «Альфа-Банк» надав суду копію повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 10.10.2018 року, копію опису вкладення у цінний лист без зазначення дати, копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення на якому є виправлення та неможливо ідентифікувати дату отримання цього повідомлення. З пояснень позивачки, вона не отримувала будь-яких повідомлень від АТ «УКРСОЦБАНК», (а.с. 102-105).

Крім того, на описі вкладення у цінний лист від руки проставлені цифри, що відповідають штрих-коду 814), який міститься на рекомендованому повідомленні, отже не можливо беззаперечно стверджувати, що саме у конверт, адресований позивачці, було вкладено саме цей опис вкладення це повідомлення; на відбитку штампу АТ «Укрпошта» цифри дати, що позначають день та місяць, неможливо встановити, відтак, АТ «Альфа-Банк» не доведено факт отримання даного листа позивачкою.

Разом з тим, згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 24.04.2019 у справі №638/20000/16-ц, іпотекодержатель зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки разом із заявою про державну реєстрацію.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (див. пункт 5.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 - «належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»)»).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, а отже запис № 30313707 про право власності за Акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на спірну квартиру підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Департамент реєстраційних послуг ЗМР зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , суд зазначає, що Департамент реєстраційних послуг ЗМР в даній справі залучений в якості третьої особи, тому суд не вправі поширювати на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, матеріально-правові наслідки вирішення позову та покладати обов`язок виконання рішення.

Статтею 16 ЦПК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також передбачений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування запису про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем підлягають задоволенню частково.

Щодо розподілу судових витрат суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами, відповідно до якого судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Участь адвоката Тивоненка Данила Руслановича, який представляє інтереси позивачки у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання правової допомоги № 25/11 від 25.11.2019 року (далі Договір), копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № ЗП 001616 від 29.03.2018 року, ордером на надання правової допомоги, Додатком № 1 від 25.11.2019 року до Договору, Актом № 1 від 27.11.2019 року до Договору, згідно з якими сума витрат на правову допомогу становить 13 000 гривень. Однак позивачкою та її представником не надано квитанції про сплату вартості послуг в сумі 13 000 гривень.

Дослідивши надані стороною позивача документи, суд дійшов висновку про те, вимоги позивачки про стягнення з відповідачів понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13 000 грн. задоволенню не підлягають, у зв`язку з відсутністю квитанції про сплату вартості послуг в сумі 13 000 гривень.

Крім того, позовні вимоги задоволені частково, задоволена одна не матеріальна позовна вимога, то з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню 50,0 % витрат за сплачений судовий збір, що становить 576,30 грн. ( позивачкою сплачено за подачу позовної заяви та заяви про вжиття заходів до забезпечення позову у загальній сумі 1 152,60 грн.).

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати запис № 30313707 про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_1 , за проведеною державною реєстрацією 12.02.2019 р. на підставі рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Широківськоі? сільськоі? ради Запорізького раи?ону Запорізькоі? області Ільющенкова Сергія Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним № 45538904 від 15.02.2019 року за Акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» (код ЄДРПОУ - 00039019) правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ - 23494714)

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ - 23494714) та з державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича (місцезнаходження : Запорізька область, Запорізький район, с. Широке, вул. Центральна, 1; ідентифікаційний код 26013402) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в рівних частинах судові витрати по сплаті судового збору у сумі 576,30 грн. (п`ятсот сімдесят шість гривень 30 коп.)

У задоволені інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний тест рішення суду складено 24.05.2021.

Суддя: Баруліна Т. Є.