КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3851/2021
справа №752/6196/13-ц
УХВАЛА

27 травня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Вербової І.М.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Глушкова Валентина Олександровича в інтересах особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року, ухваленого під головуванням судді Калініченко Л.С.

у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Торговий дім "Інтерсервіс", ОСОБА_3 , третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві про визнання права власності на об`єкт інвестування, зобов`язання виконати договірні зобов`язання, зобов`язання зареєструвати право власності, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації,-

встановив:

В березні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході розгляду справи та просив ухвалити рішення, яким:

- визнати за ОСОБА_2 право власності на об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ПрАТ "ТД "Інтерсервіс" виконати взяті на себе договірні зобов`язання та надати ОСОБА_2 довідку про сплату повної суми по інвестиційному договору №Т-25 від 18 березня 2004 року, передати за актом прийому-передач квартиру АДРЕСА_1 та надати оригінал технічного паспорту на вказану квартиру;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ПрАТ "ТД "Інтерсервіс" та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О. 27 січня 2011 року та зареєстрований в реєстрі за №211; скасувати державну реєстрацію цього договору.

- зобов`язати ПрАТ "ТД "Інтерсервіс" відшкодувати ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.;

- покласти на ПрАТ "ТД "Інтерсервіс" судові витрати.

Вимоги обґрунтовує тим, що 18 березня 2004 року між ОСОБА_2 та ЗАТ "Торговий дім "Інтерсервіс" укладено інвестиційний договір №Т-25, відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяв участь у фінансуванні будівництва за наслідками чого мав отримати у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Вказує, що відповідно до умов договору здійснив повну оплату, проте після введення будинку в експлуатацію ПрАТ "ТД "Інтерсервіс" відмовилось виконувати свої зобов`язання.

Також стало відомо, що ПрАТ "ТД "Інтерсервіс" продало квартиру ОСОБА_3 .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги задоволено частково.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2012 року рішення апеляційного суду скасовано, рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2011 року скасовано та ухвалено нове, яким вирішено:

Визнати за ОСОБА_2 майнові права на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 71,4 кв.м.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ПрАТ "Торговий Дім "Інтерсервіс" та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О. 27 січня 2011 року за №211.

Скасувати державну реєстрацію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ПрАТ "Торговий Дім "Інтерсервіс" та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О. 27 січня 2011 року за №211.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру № 25 на 9-му поверсі в будинку АДРЕСА_1 , видане ПрАТ "Торговий Дім "Інтерсервіс" Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 16 березня 2010 року на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 17 лютого 2010 року №192-С/Ю, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 19 березня 2010 року у реєстрову книгу № 603-202 за реєстровим №45854.

Зобов`язати ОСОБА_3 повернути квартиру АДРЕСА_1 ПрАТ "Торговий Дім "Інтерсервіс".

Стягнути з ПрАТ "Торговий Дім "Інтерсервіс" на користь ОСОБА_3 453741 грн. в рахунок отриманих ним коштів за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ПрАТ "Торговий Дім "Інтерсервіс" виконати умови інвестиційного договору №Т-25 від 18 березня 2004 pоку, надати ОСОБА_2 акт прийому-передачі квартири АДРЕСА_1 та довідку про сплату ОСОБА_2 повної суми інвестиційних внесків.

Стягнути з ПрАТ "Торговий Дім "Інтерсервіс" на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Глушковим В.О. в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі посилається на те, що ОСОБА_1 участі у справі не приймав, проте ухваленим рішенням порушені його права та інтереси.

Посилається на те, що ОСОБА_1 є теперішнім власником квартири АДРЕСА_1 . В провадженні Голосіївського районного суду міста Києва знаходиться справа №752/6664/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_2 права власності на зазначену квартиру та її витребування. Вимоги ґрунтуються з посиланням на рішення у цій справі.

Зазначає, що заява про перегляд судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами та оскаржуване рішення не містило фактично будь-яких підстав, які можна було б уважати нововиявленими. Зокрема, лист СУ ГУ МВС України від 15 березня 2013 року №12/3-25, згідно якого в період з 19 серпня 2006 року по 06 вересня 2012 року був накладений арешт на весь будинок, не кореспондувався з підставами позову, а довідка НБУ від 05 червня 2012 року №25-110/1199, якою підтверджено здійснення ОСОБА_2 платежів на рахунки ПрАТ "Торговий Дім "Інтерсервіс", фактично являє собою новий доказ, а не нововиявлену обставину.

Вказує, що суд вийшов за межі позовних вимог, ухваливши рішення за відсутності відповідних вимог.

Зазначає, що згідно із наданими квитанціями та листом НБУ підтверджується сплата позивачем за умовами інвестиційного договору 443782,32 грн. на рахунки АКБ "Інтерконтинентбанк" грн., тоді як інша необхідна частина в сумі 95377,10 грн. сплачена на рахунки ВАТ КБ "Славутич" (ВАТ КБ "Національний стандарт"). Відтак вважає, що позивач не виконав умов інвестиційного договору для набуття прав на квартиру.

Посилається на те, що позивач не довів, що договір купівлі-продажу від 27 січня 2011 року порушує його права.

Вказує, що на момент ухвалення рішення власником квартири була ОСОБА_4 , яка придбала її на підставі договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2011 року, а на підставі договору від 12 квітня 2016 року квартира подарована ОСОБА_1 .

З цих підстав є неможливим виконання рішення в частині вимог до ОСОБА_3 .

Вважає, що свідоцтво про право власності від 16 березня 2010 року не є правочином, а відтак не може бути визнано недійсним.

Також вказує, що в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва знаходиться справа №752/6664/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності та витребування майна, вимоги за яким обґрунтовані з посиланням на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року та встановленими у ньому обставинами.

В судовому засіданні представник скаржника адвокат Дзесько Д.А. доводи апеляційної скарги підтримала.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до статтею 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке..

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем сплачена повна ціна інвестиційного договору, який не розірвано, сплата відбулась на рахунки, в сумах та у строки, що кореспондуються з умовами інвестиційного договору, що надає позивачу право на захист майнового права. Також судом першої інстанції установлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу від січня 2011 року квартира перебувала під забороною відчуження у зв`язку із накладеним арештом і не могла бути продана на користь ОСОБА_3 .

Згідно статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статті 352 ЦПК України, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв, як вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, слід урахувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи як третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушено та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду

Суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги та досліджених матеріалів справи зазначає про таке.

З доказів, що приєднані до апеляційної скарги, убачається, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення спірна квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_4 , яка набула її у власність на підставі договору купівлі-продажу від 14 жовтня 2011 року, що укладений із ОСОБА_3 . Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку 03 листопада 2011 року, що убачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29 грудня 2020 року №239230117.

Згідно даних цієї ж інформаційної довідки 12 квітня 2016 року квартира подарована ОСОБА_1 . Ця обставина підтверджена також даними Договору дарування квартири, згідно якого ОСОБА_4 подарувала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .

З наведеного убачається, що станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції (19 травня 2014 року), скаржник не був власником спірної квартири, а отримав її в дар зі спливом значного періоду часу (12 квітня 2016 року). Отже судом першої інстанції вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції скаржник не є та, відповідно, рішення суду не містить висновків про права та обов`язки ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 3 статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 362, 367, 374, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Глушкова Валентина Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2014 року - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 01 червня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

І.М. Вербова