Справа № 282/941/20
Провадження № 2/282/13/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року смт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Вальчука В.В.

при секретарі судового засідання Демчук В.І.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника третьої особи Новосад Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Любар цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , інтереси якої представляє адвокат Кіндрась Сергій Володимирович до Любарської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Гізівщина Любарського району помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в тому ж населеному пункті померла ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 там же помер її чоловік ОСОБА_7 .

Згідно з чинним цивільним законодавством, вона являється спадкоємицею майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 за законом. Серед спадкового майна є житловий будинок з господарськими будівлями за АДРЕСА_1 . Дане домогосподарство до самочинно забудованих не відноситься, однак оформити спадщину вона не може через відсутність правовстановлюючих документів на будинок за вищевказаною адресою, а тому вимушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею, в порядку спадкоємства за законом, права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці 0,25 га для ОЖБ з прилеглою земельною ділянкою площею 0,48 га для ОСГ.

Позивачка та її представник у судовому засіданні зміненні позовні вимоги підтримали в повному об`ємі з підстав викладених у позовній заяві про зменшення позовних вимог. Позивачка також доповнила, що у вищевказаному будинку вони разом з чоловіком та свекрухою проживали разом до смерті чоловіка і дотепер вже понад 18 років вона там проживає. Інші спадкоємці за весь час після смерті її чоловіка та свекрухи не заявляли про свої спадкові права відносно будинку з по господарськими будівлями та земельні ділянки на яких вони розташовані. На запитання представника третьої особи - адвоката Новосад Н.В. - позивачка ОСОБА_1 відповіла, що на час смерті ОСОБА_6 проживала разом із дочкою ОСОБА_4 в с.Демківці Любарського району, хоча на запитання головуючого позивач вказала, що вона разом із чоловіком ОСОБА_7 та свекрухою ОСОБА_6 проживали у вищевказаному будинку до їх смерті.

Представник Любарської селищної ради у судове засідання на розгляд справи не з`явився, однак у заяві, що надійшла на адресу суду зазначив, що проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечує та просить справу слухати у його відсутності.

Представник третьої особи ОСОБА_8 просила відмовити у задоволені зазначених позовних вимог з підстав викладених нею у письмових поясненнях третьої особи, письмових доводах та письмових дебатах.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

20 січня 1981 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка - ОСОБА_7 (а.с.8).

Із листа Любарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 03.06.2020 року №373/21.7-23 судом встановлено, що у архіві відділу наявні актові записи про смерть - №10 складений 08.07.1971 року Виконавчим комітетом Гізівщинської сільської ради Любарського району Житомирської області відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - №12 складений 05.11.2002 року Виконавчим комітетом Гізівщинської сільської ради Любарського району Житомирської області відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_6 в с.Гізівщина Любарського району помер ОСОБА_7 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис №13 (а.с.11).

Із Виписки з по господарської книги №228 від 06.03.2020 року виданої Гізівщинським старостинським округом Любарського району Житомирської області судом встановлено, що згідно записів по господарської книги №1 на 2001-2005 роки в господарстві №3 с.Гізівщина Любарського району Житомирської області ОСОБА_6 (померла) належав житловий будинок 1956 року забудови та склад сім`ї складався: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - голова двору - померла, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , - син - помер; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 - невістка. Аналогічний склад сім`ї значиться згідно записів по господарської книги починаючи з 1986 року (а.с.12).

Постанова завідувача Житомирської державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Любарської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщука А.І. від 19.03.2020 року свідчить, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно спадкодавця (а.с.13).

Копія технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 вказує, що замовником технічної інвентиризації є ОСОБА_1 (а.с.14-17).

З копії виписки із рішення Гізівщинської сільської ради народних депутатів від 18.01.1994 року «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок» судом встановлено, що ОСОБА_6 було передано у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель земельні ділянки площею 0,25 га для ОЖБ та 0,48 га для ОСГ (а.с.18).

Із інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру пра власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта видно, що у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні (а.с.19-20).

ІНФОРМАЦІЯ_9 в с.Гізівщина Любарського району померла ОСОБА_6 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , актовий запис №12 (а.с.63).

Копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.11.2009 року виданого державним нотаріусом Любарської державної нотаріальної контори Панасюком В.В. свідчить, що ОСОБА_4 прийняла спадкове майно, що складається з майнового паю члена КСП «Маяк», реорганізованого в СВК «Маяк» с.Гізівщина Любарського району Житомирської області, частка якого визначена в розмірі 3239грн. 00 коп., що належало померлій ОСОБА_6 (а.с.64).

Із копії спадкової справи №215 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом отримала спадкове майно після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 її матері ОСОБА_6 , яке складається з : права власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Маяк» с.Гізівщина Любарського району Житомирської області, розміром 3,23 га, грошовий вклад з належними процентами та всіма видами компенсацій, що знаходяться на зберіганні в Любарському відділенні № НОМЕР_4 на рахунку № НОМЕР_5 та майнового паю члена КСП «Маяк», реорганізованого в СВК «Маяк» с.Гізівщина Любарського району Житомирської області, частка якого визначена в розмірі 3239грн. 00 коп.. Також, із копії вказаної спадкової справи судом встановлено, що з заявами про прийняття спадщини до Любарської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 звернулась 12.08.2003 року, 05.07.2004 року та 13.11.2009 року, згідно яких отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене спадкове майно (а.с.118, 124 на звороті, 126).

Відтак, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що спадкоємцями після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 були її діти ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , однак перший фактично вступив у спадкові права, але не встиг їх оформити, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 також помер.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року по справі №6-138цс13 також зробив правовий висновок про те, що відповідно до частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Згідно з п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст.526 УРСР, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до положень статей 529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст. 535 ЦК УРСР, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв Не допускається прийнятгя спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР 1963р., як рівнозначні в юридичному розумінні розглядалися два способи прийняття спадщини:

1.фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном;

2.подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

При цьому під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню й використанню цього майна, підтриманню його в належному стані.

Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004р., допускається фактичний вступ у володіння нею.

Відтак, з огляду на зазначену правову норму для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а саме вчинив певні передбачені законом дії, які свідчать про його волевиявлення на прийняття спадщини.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено із матеріалів справи, а саме Виписки з по господарської книги №228 від 06.03.2020 року виданої Гізівщинським старостинським округом Любарського району Житомирської області, де згідно записів по господарської книги №1 на 2001-2005 роки в господарстві №3 с.Гізівщина Любарського району Житомирської області ОСОБА_6 була головою двору в господарстві АДРЕСА_2 і до складу її сім`ї входив її син ОСОБА_7 , який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, та його дружина ОСОБА_1 (позивач по справі) та із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , актовий запис №12 встановлено, що ОСОБА_6 померла в с.Гізівщина Любарського району, відтак посилання представника третьої особи адвоката Новосад Н.В. на те, що остання на день смерті не проживала в с.Гізівщина Любарського району і відповідно позивач не має права на спадкове майно до уваги судом не приймається, оскільки це не відповідає тим доказам, які в наявні матеріалах справи. Тому, враховуючи викладене суд з урахуванням ст.549 ЦК УРСР вважає, що ОСОБА_7 як спадкоємець після смерті своєї матері ОСОБА_6 фактично прийняв спадщину, однак через те, що він 12.11.2002 року (через 9 днів після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері) помер і не встиг звернутися до нотаріальної контори для оформлення спадщини, а відтак ОСОБА_1 (позивач по справі), як його дружина має право на спадкове майно після його смерті.

Враховуючи те, що позивач фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, який фактично прийняв спадщину після смерті матері, то суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкування за законом на 1/2 частки як спадкоємець після смерті ОСОБА_7 .

Також, зважаючи на те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України, її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в житловому будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці 0,25 га для ОЖБ з прилеглою земельною ділянкою 0,48 га. для ОСГ.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст.76-81, 141, 259, 263 - 265, 272 - 273, 352-355 ЦПК України, ст.ст.529,530,535, 548-550 ЦК УРСР, ст.ст. 16, 328, 355, 392, 1216, 1218, 1261 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Зміненні позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за спадкоємицею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , громадянкою України, в порядку спадкоємства за законом після смерті ОСОБА_7 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Гізівщина Любарського району Житомирської області право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці 0,25 га для ОЖБ з прилеглою земельною ділянкою 0,48 га. для ОСГ.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 січня 2020 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: В. В. Вальчук