ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року м. Чернівці

справа № 725/3079/20

провадження 22-ц/822/128/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 12 листопада 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором підряду

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором підряду.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач здійснює свою господарську діяльність в сфері виробництва меблів та у листопаді 2019 року до нього звернулась відповідачка з проханням виготовити на її замовлення меблі. Згідно їх усної домовленості на замовлення відповідачки він зобов`язався виготовити та встановити кухонну стінку, меблі в ванну кімнату та дві шафи. Після здійснення всіх необхідних замірів між ними було погоджено вартість замовлення на суму 80500 грн. та відповідач сплатила йому аванс в розмірі 39500 грн. Таким чином, вважає, що між ним та відповідачкою було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору підряду, тим самим укладено усний договір підряду.

Вказував на те, що у лютому 2020 року замовлення відповідачки було виконано, меблі виготовлені та встановленні у неї вдома і при прийняті виконаної роботи відповідач не висловлювала жодних зауважень до якості чи комплектності виготовлених меблів. В подальшому, остання відмовилась оплачувати вартість замовлення, вказуючи на те, що меблі з дефектом, проте не називала в чому саме полягає її незадоволення якістю меблів, не прийняла пропозиції виправити дефекти, відмовилась повертати меблі та отримати сплачений нею аванс, погрожувала звернутись зі скаргою на його дії до інспекції з питань захисту прав споживачів, після чого на зв`язок не виходила. Вказані дії відповідачки зумовили його звернення до правоохоронних органів, де остання надала пояснення в яких підтвердила наявність угоди між ними про виготовлення меблів, сплату нею авансу, при цьому вказала, що ціна замовлення становить 78000 грн. та вона відмовляється сплачувати залишок коштів через неякісне виконання її замовлення.

Зазначав, що закон покладає на замовника обов`язок прийняти виконані роботи, оглянути їх результат та у разі виявленні недоліків одразу про це повідомити виконавця, натомість відповідач, як при прийняті меблів, так і після їх використання не заявила про наявність недоліків чи відступлення від умов договору, у зв`язку з чим зобов`язана сплатити йому різницю між фактичною сумою замовлення - 80500 грн. та авансом - 39500 грн., що становить 41000 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 41000 грн. як різницю між сплаченим авансом та вартістю доставлених меблів, а також судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 12 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 38500грн. як різницю між сплаченим авансом та вартістю меблів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судовий збір в сумі 790, 35 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 6768 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 12 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що висновки суду є помилковими, неправильно застосовані судом першої інстанції норми матеріального права, порушені норми процесуального права, недоведені обставини, що мають значення для справи.

Виникнення між сторонами договірних відносин договору побутового підряду суд обґрунтовує наявністю прибуткового касового ордеру №0102 від 04 листопада 2019 року, але досліджуючи його, вбачається невідповідність цього документу додатку №2 Положенню про проведення касових операцій у національній валюті в України, що робить його недопустимим доказом. Крім цього наявність квитанції не може слугувати підтвердження узгодження всіх істотних умов договору між сторонами.

Позивач вказував, що всі домовленості між ними та відповідачкою були в усній формі, без видачі квитанції та підписання будь - яких договорів, кошторисів та видачі квитанції. Доказом узгодження всіх істотних умов договору підряду, судом визнано кошторис «на виготовлення меблів» та ескізи до нього, але ці документи складені у односторонньому порядку, апелянт їх не підписувала та не узгоджувала, що випливає із тексту самих документів де відсутні її підписи.

Взагалі відсутні будь-які докази, а позивачем не надано, що ж їй було передано позивачем по завершенню своєї роботи, із зазначенням кількісних та якісних характеристик товару, як зазвичай, це підтверджується актами прийому передачі замовлень, але такі документи сторони не підписували. Натомість апелянт вважає сплачені позивачу кошти вартістю придбаних кухонних меблів за договором купівлі-продажу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Представник позивача ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 6600грн.

Посилається на те, що аргументи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що відповідач здійснює господарську діяльність по виготовленю меблів на замовлення, а не їх продажу, при цьому між сторонами було погоджено відповідні заміри за якими мали бути виготовлені меблі, їх індивідуальні розміри, комплектація, що свідчить про те, що в даному випадку між ними виникли договірні відносини, які випливають з договору побутового підряду.

З матеріалів справи вбачається, що на виготовлення меблів для відповідача позивачем був складений кошторис, а також виготовлено ескізи, відповідно до яких, позивач зобов`язувався виготовити шафи - у коридор та мансарду, а також кухню. Згідно складеного ним кошторису, вартість усього замовлення з урахуванням використаного матеріалу, розробки дизайну, збиранням, доставкою та монтажем, становить 80500 грн., з яких вартість шафи №1 (мансарда) - 10000 грн., шафи №2 (коридор) - 13000 грн., кухні - 55000 грн., стільниці у ванну кімнату - 2500 грн.

Позивачем було видано прибутковий касовий ордер №0102 від 04.11.2019 року відповідно до якого, останній отримав від відповідача грошові кошти в сумі 39500 грн. в якості авансу за виготовлення меблів на замовлення, при цьому будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідачем не надано, зокрема остання підтверджує факт передачі відповідачу вказаної грошової суми, натомість вважає їх вартістю придбаних кухонних меблів за договором купівлі-продажу.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає в повній мірі.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

На підставі частини 1 та 2 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правилами, встановленими частинами 1,2 ст. 207 ЦК України, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як встановлює частина перша статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

На підставі частини другої статті 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену

для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 статті 866 ЦК України визначено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

З системного аналізу вище наведеного норм законодавства вбачається, що предметом договору підряду є індивідуально-визначена річ, яку підрядник повинен виготовити, а предмет договору купівлі-продажу це вже наявний у продавця товар, окрім випадків купівлі-продажу за зразками, причому такий товар може бути визначений як індивідуальними так і родовими ознаками.

Судом встановлено, що відповідач здійснює господарську діяльність саме щодо виготовлення меблів на замовлення, а не їх продажу, при цьому між сторонами було погоджено відповідні заміри за якими мали бути виготовлені меблі, їх індивідуальні розміри, комплектація.

Судом встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що на виготовлення меблів для відповідача позивачем був складений кошторис, а також виготовлено ескізи відповідно до яких позивач зобов`язувався виготовити для відповідачки дві шафи - у коридор та мансарду, а також кухню. Згідно складеного ним кошторису вартість усього замовлення з урахуванням використаного матеріалу, розробки дизайну, збиранням, доставкою та монтажем, становить 80500 грн., з яких вартість шафи №1 (мансарда) - 10000 грн., шафи №2 (коридор) - 13000 грн., кухні - 55000 грн., стільниці у ванну кімнату - 2500 грн.

Позивачем було видано прибутковий касовий ордер №0102 від 04.11.2019 року відповідно до якого, останній отримав від відповідача грошові кошти в сумі 39500 грн. в якості авансу за виготовлення меблів на замовлення.

Враховуючи, що сторони погодили перелік та вартість робіт, виконання узгоджених умов з боку позивача - виготовлення меблів, і часткове виконання з боку відповідача - сплата авансу, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що договір підряду між сторонами був укладений. Зазначеного апелянтом не спростовано.

У відповідності до вимог ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Отже, предметом договору підряду є індивідуально-визначена річ, яку підрядник повинен виготовити, а предмет договору купівлі-продажу це вже наявний у продавця товар, окрім випадків купівлі-продажу за зразками, причому такий товар може бути визначений як індивідуальними так і родовими ознаками.

Враховуючи всі обставини справи, доводи апелянта, що сплачені позивачу кошти є вартістю придбаних кухонних меблів за договором купівлі-продажу є безпідставними, оскільки між сторонами укладено не договір купівлі-продажу, а договір підряду. Зазначене встановлено судом та підтверджено належними та допустимими доказами по справі.

Згідно ч. 3, 4 ст. 853 ЦК України, якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника. У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну.

Відповідно до ст. 858 ЦК України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків. Умова договору підряду про звільнення підрядника від відповідальності за певні недоліки роботи не звільняє його від відповідальності за недоліки, які виникли внаслідок умисних дій або бездіяльності підрядника. Підрядник, який надав матеріал для виконання роботи, відповідає за його якість відповідно до положень про відповідальність продавця за товари неналежної якості.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що прийнявши замовлення відповідач не надала суду доказів того, що повідомляла позивача про виявлені нею недоліки після монтажу меблів, а також не підтверджено належними та допустимими доказами, що вона зверталась до іншої компанії (інших майстрів, виконавців). Суд дав належну оцінку наданим сторонами доказам, зокрема поясненню свідка ОСОБА_4 , який підтвердив, що саме ним та позивачем здійснювався монтаж меблів та при виконанні вказаних робіт, будь-яких зауважень з боку замовника не було.

Апелянтом не спростовані зазначені обставини, встановлені судом.

Суд першої інстанції вірно заначив, що за наслідками судового розгляду даного спору, належними та допустимими доказами не було підтверджено виконання позивачем замовлення в частині виготовлення та влаштування стільниці у ванну кімнату, вартість якої в сумі 2500 грн. включена у кошторис на виготовлення меблів, в матеріалах справи відсутній її ескіз на підтвердження виконання такого виду робіт, а тому виключивши із загальної суми вартість стільниці, суд зробив правильний висновок, що вартість виконаних позивачем робіт становить 78000 грн.

Враховуючи те, що відповідачем було сплачено в якості авансу 39500 грн., а підтверджена належними доказами ціна виконаних позивачем робіт становить 78000 грн., суд першої інстанції зробив правильний висновок про стягнення з відповідача на користь позивача грошових кошів в сумі 38500 грн. як різниці між сплаченим авансом та вартістю виготовлених меблів.

Представник позивача ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , опис та розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які поніс позивач у зв`язку із розглядом апеляційної скарги.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

20 січня 2021 року ОСОБА_1 подала клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Зазначала, що із зазначеного переліку, фактично надано послугу тільки по складанню та подання відзиву на апеляційну скаргу, оскільки, адвокат Загарія О.Д. здійснював правовий аналіз документів та складання позовною заяви у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 поніс судові витрати в розмірі 6 600 грн. на оплату професійної правничої допомоги, яка була йому надана адвокатом Загарія О.Д. в суді апеляційної інстанції, а саме адвокатом надано наступну правничу допомогу: правовий аналіз апеляційної скарги, написання та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, участь в судовому засіданні, що підтверджується детальним описом та розрахунком витрат на професійну правничу допомогу, квитанцією до прибуткового касового ордера №18 від 06 січня 2021 року.

Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Апеляційний суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що заява ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги підлягає частковому задоволенню.

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 2 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 19 листопада 2020 року у справі №734/2313/17 (провадження №61-7550св19).

Як вбачається із переліку виконаних робіт, фактично надано послугу тільки по складанню відзиву на апеляційну скаргу, оскільки, адвокат Загарія О.Д. здійснював правовий аналіз документів та складання позовною заяви у суді першої інстанції.

За таких обставин клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 4200 грн. на відшкодування понесених витрат на правничу допомогу.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 12 листопада 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4200грн. на відшкодування понесених витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді Н.К.Височанська

І.Н. Лисак