Головуючий у І інстанції Дочинець С.І. Єдиний унікальний номер 223/263/20
Номер провадження 22-ц/804/89/21
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Зайцевої С.А.,

Пономарьової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомленням учасників справи апеляційну скаргу державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 31 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про виплату заробітної плати, проведення розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про виплату заробітної плати, проведення розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь нараховану та несплачену заробітну плату у розмірі 116 028 грн. 71 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням з роботи у розмірі 140 114 грн. 16 коп. та 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що з 06 серпня 1984 року працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та 18 листопада 2019 року наказом № 224-к його було звільнено згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України. На момент звільнення роботодавцем не було проведено з ним розрахунок і тому просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 31 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи у розмірі 140 114 грн. 16 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило змінити рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені зменшивши її на 50%. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції стягуючи на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені не застосував принцип співмірності.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст. 7, ч.ч. 1,3 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 06 серпня 1984 року працював на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та був звільнений 18 листопада 2019 року наказом № 224-к від 18.11.19 р. внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8-9).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до листів Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» № 479 від 25 лютого 2020 року та № 48 від 17 травня 2020 року при звільненні ОСОБА_1 нараховані грошові кошти складали 180 006 грн. 35 коп., належна сума до сплати за листопад 2019 року становила 144 653 грн. 03 коп. (а.с. 11).

Станом на 06 травня 2020 року залишались не сплаченими 115 965 грн. 37 коп. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на день його звільнення складала 1 522 грн. 98 коп. (а.с. 11, 30).

Згідно платіжного доручення № 2338 від 12 травня 2020 року Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» заборгованість у розмірі 115 965 грн. 37 коп. була погашена (а.с. 28, 29).

11 серпня 2020 року позивач звернувся до суду із заявою про зміну позовних вимог у зв`язку із розрахунком відповідача з ним по заборгованості по заробітній платі та просив стягнути на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи у розмірі 140 114 грн. 16 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. (а.с. 32).

Зазначені вимоги судом першої інстанції задоволені, рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди не оскаржується, а відтак в цій частині не переглядається.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, вищезазначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Вказана позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 щодо застосування статті 117 КЗпП України.

Оскільки апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо порушення відповідачем норм трудового законодавства у частині невиплати позивачу заробітної плати при звільненні, наявні підстави для покладення на нього відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, у вигляді стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Визначаючи розмір такого відшкодування, суд першої інстанції стягнув його за період з 18 листопада 2019 року до 31 березня 2020 року в сумі 140 114, грн. 16 коп., що в півтора рази перевищує розмір заборгованості.

Застосовуючи до спірних правовідносин критерій зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку працівника за час затримки роботодавцем розрахунку при його звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 заявлено до стягнення з підприємства суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, загальний розмір заборгованості якої складав 116 028 грн. 71 коп., та яка складається з вихідної допомоги при звільненні в розмірі 32 744 грн. 16 коп., одноразової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію за Галузевою угодою в розмірі 98 232 грн. 48 коп., які не належать до структури заробітної плати, на базі якої визначається середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також з компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 153 грн. 72 коп., компенсації за невикористану відпустку в сумі 9 025 грн. 57 коп., допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за рахунок ФССВПТ в сумі 35 513 грн. 72 коп. та за рахунок підприємства в сумі 4 035 грн. 65 коп., стипендії повним кавалерам шахтарської слави в сумі 301 грн. 05 коп. Заборгованість із виплати заробітної плати на момент звільнення була відсутня. Звернувся позивач до суду із позовом у квітні 2020 року зі спливом п`яти місяців після звільнення.

З матеріалів справи вбачається незадовільне фінансово-господарське становище ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» , що супроводжується неможливістю своєчасного розрахунку зі звільненими працівниками за рахунок коштів державного бюджету за програмою «Реструктуризація вугільної галузі» та за рахунок коштів від реалізації вугільної продукції, і знайшло своє відображення в актах про початок і продовження цілозмінних простоїв по підприємству з грудня 2019 року через нездійснення контрагентами відповідача розрахунків за відвантажену вугільну продукцію і припинення постачання електроенергії відповідачу (а.с. 24-27).

Зазначені обставини у сукупності свідчать про неспівмірність суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, присудженої судом до стягнення з підприємства на користь ОСОБА_2 , та порушення судом першої інстанції балансу інтересів роботодавця і працівника.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, апеляційний суд, вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 47 809, 74 грн.,приймаючи до уваги принцип диспозитивності і межі апеляційного перегляду справи, згідно зі змістом прохальної частини апеляційної скарги.

На підставі зазначеного, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, у зв`язку з чим, згідно з п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, необхідно змінити, зменшивши стягнутий судом першої інстанції з відповідача на користь позивача розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з 140 114 грн. 16 коп. до 70 057 грн. 08 коп.

Розподіл судових витрат між сторонами врегульовано статтею 141 ЦПК України. Відповідно до положень частини першої зазначеної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у свої постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання до суду позову у сумі 1 354 грн. 12 коп., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача на його користь судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 700 грн. 39 коп. Оскільки апеляційна скарга задоволена повністю, за результатами апеляційного розгляду судове рішення змінюється та зменшується сума коштів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, то відповідач має право на компенсацію за рахунок позивача судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 2 178 грн.

З інших підстав рішення суду не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» - задовольнити.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 31 серпня 2020 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування судових витрат - змінити.

Стягнути з державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 70 057 (сімдесят тисяч п`ятдесят сім) грн. 08 коп.

Стягнути з державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 700 (сімсот) грн. 39 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2 178 (дві тисячі сто сімдесят вісім) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25 січня 2021 року.

Судді В.М. Барков

С.А. Зайцева

О.М. Пономарьова