27.05.2021 Справа № 363/3623/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Баличевої М.Б.,

за участі секретаря - Щур А.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області та ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 р. ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області та ОСОБА_2 , в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/10 частки, яка належала ОСОБА_3 у праві власності на будинковолодіння, яке складається з житлового будинку площею 57,2 кв.м., надвірних будівель та споруд: сарай «Е», вбиральня «В», погріб «Г», огорожа 3-б, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що в АДРЕСА_1 , загальна площа 57,20 кв.м., який було побудовано в 1947 р. батьками позивача ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_7 , після його смерті належне йому майно, в тому числі 1/2 частки в житловому будинку було успадковане порівну дружиною ОСОБА_6 та чотирма їхніми дітьми ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , кожен із спадкоємців отримав по 1/10 частки спадкового майна.

07.05.1997 р. мати позивача - ОСОБА_6 подарувала свою частину будинку 3/5 - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , брат позивача ОСОБА_1 , спадкоємців першої черги у ОСОБА_3 не було, похованням займалися сестри ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за свої кошти, після його смерті залишилося спадкове майно в розмірі 1/10 частини житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 - другий брат позивача. Спадкоємцями належної йому частки 1/10 в будинку були його діти - ОСОБА_9 - син та ОСОБА_10 - дочка, які написали відмову від спадщини на користь позивача. Отже, ОСОБА_1 є власницею 8/10 частини домоволодіння за адресою в АДРЕСА_1 , частка в розмірі 1/10, що належала брату позивача - ОСОБА_3 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на час звернення до суду ніким не успадкована. Спадкоємці першої черги у ОСОБА_3 відсутні. Єдиними спадкоємцями є позивач та ОСОБА_2 , яка не користується приміщенням більше як 15 років. ОСОБА_1 весь час доглядала за домоволодінням, відвідувала домоволодіння, сплачувала всі житлово-комунальні послуги. На підставі викладеного, позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом за захистом своїх прав.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11.02.2021 року було закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Вишгородського районного суду від 24.03.2021 року по справі замінено відповідача Новопетрівську сільську раду Вишгородського району Київської області на Петрівську сільську раду Вишгородського району Київської області.

Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином. Через Канцелярію суду подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, своїм правом на подання відзиву не скористався.

Відповідач ОСОБА_2 направила на адресу суду заяву, в якій визнала позовні вимоги, просила їх задовольнити та розглядати справу без її участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що батьками позивача ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджуються Свідоцтвом про народження від 22.11.1956 року, видане Виконавчим комітетом Ново-Петрівської сільської ради, серія НОМЕР_1 .

Зі свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 від 27.09.1975 р. вбачається, що позивач змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_11 ».

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 20.06.1986 р. спадкоємцями після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 стали: його дружина ОСОБА_6 та діти - ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , які прийняли спадщину після померлого в рівних частках.

Відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 від 29.10.1988 р. позивач змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_13 ».

Зі свідоцтва про смерть від 21.04.1997 р. НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті залишилося спадкове майно в розмірі 1/10 частини житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 що підтверджується реєстраційним посвідченням від 13.02.1997 р. за реєстровим номером № 977 видане Вишгородським бюро технічної інвентаризації. Згідно листа, який надійшов на виконання ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 24.03.2021 р. Київського обласного державного нотаріального архіву вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилась в період з 20.04.1997 р. по 1999 р.

07.05.1997 р. ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_1 3/5 житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору дарування серії ААВ № 502219 посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Голуб Л.А.

Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.04.2020 р. серія НОК 497749 зареєстровано в реєстрі за № 2-152 державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Шило О.С. вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , другий брат позивача, спадкоємцем стала ОСОБА_1 , у зв`язку з відмовою спадкоємців першої черги, дітей спадкодавця ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

ОСОБА_1 з 04.07.1997 р. по теперішній час є головою домогосподарства розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою від 25.08.2020 р. № 585, видною Новопетрівською сільською радою Вишгородського району Київської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У відповідності із п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦІК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

В постанові Великої Палати ВС від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 зазначено, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один з первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувшіьною давністю.

Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, враховуючи той факт, що позивач добросовісно заволоділа майном, утримувала будинок в належному стані, а також понад 15 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком із надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/10 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить померлому ОСОБА_3 за набувальною давність, відповідно до ст. 344 ЦК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 392, 344, 316, 360 ЦК України, ст.ст. 4, 81, 258, 263-265, 268, 271-273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/10 частки, яка належала ОСОБА_3 у праві власності па будинковолодіння, яке складається з житлового будинку площею 57,2 кв.м., надвірних будівель та споруд: сарай «Е», вбиральня «В», погріб «Г», огорожа 3-б, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Петрівська сільська рада Вишгородського району Київської області, адреса: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Горького, 171.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя М.Б. Баличева