№336/7805/20
н/п. № 6/336/62/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Боєва Є.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Мойсєєвої Г.В.,

боржника ОСОБА_1 ,

представника боржника адвоката Стариченка М.П.,

стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню повністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню повністю. Свої вимоги мотивує тим, що 22.12.2020 Шевченківський районний суд м. Запоріжжя видав судовий наказ про стягнення з мене на користь його дружини ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , починаючи з 21.12.2020 в розмірі ј частини з усіх видів доходів боржника, але не більше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з боржника на користь держави судовий збір у сумі 210 грн. 20 коп.

Вважає, що судовий наказ не підлягає виконанню з підстав відсутності у боржника обов`язку сплачувати аліменти на користь дитини, оскільки ним цей обов`язок здійснюється в добровільному порядку у натуральний спосіб.

Також вказує, що сторони, разом з спільною дитиною проживають в одній квартирі та боржник здійснює повне та своєчасне утримання дитини в натуральній і грошовій формі, приймає участь у її вихованні як батько. Окремо від дитини не проживає, а відтак в нього не виникають аліментні зобов`язання. На даний час заявник ОСОБА_2 подала до суду заяву про розірвання шлюбу. Разом з тим, боржник зазначає, що після розірвання шлюбу дитина буде проживати в спільній квартирі з обома батьками, та боржник хоче продовжувати виховання, розвиток та здійснювати необхідне матеріальне забезпечення доньки.

Крім того, у заяві про видачу судового наказу заявниця зазначила неправдиві відомості, зазначивши, що донька перебуває лише на її утриманні та, що боржник надає кошти не регулярно та не в повному обсязі. Заявниця вказала, що угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, однак не наданого жодного доказу фактів намагання досягти такої угоди, адже таке питання між сторонами взагалі не вирішувались.

Вважає, що факт спільного проживання дитини з ним та його участь в забезпеченні дитини є підставою для звільнення від сплати аліментів, оскільки відповідно до ст. 180, ч. 1 ст. 181 СК України один з батьків, який мешкає окремо, зобов`язаний брати участь в утриманні дитини, та виключень з цього правила не має.

Оскільки судовий наказ не набрав законної сили, у боржника відсутні підстави звертатися із заявою про перегляд судового наказу за ново виявленими обставинами у порядку, передбаченому главою 3 розділу 5 ЦПК України.

Таким чином, ОСОБА_1 просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ від 21.12.2020р. у справі №336/7805/20.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Стариченко М.П. просили задовольнити заяву з мотивів та обґрунтування, що наведені у заяві.

ОСОБА_1 додатково зазначив, що він надає гроші на купівлю продуктів, а за гурток позашкільних занять доньки та за комунальні послуги сплачує ОСОБА_2 , але вартість комунальних послуг не є великою, адже він як учасник бойових дій отримує пільги на сплату послуг.

В судовому засіданні ОСОБА_2 заперечила проти задоволення заяви боржника.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріал справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення за таких підстав.

Встановлено, що Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 22.12.2020 на підставі заяви ОСОБА_2 видано судовий наказ № 336/7805/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.12.2020 та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, вирішено питання про судові витрати. Судовий наказ набрав законної сили (а.с. 11).

Відповідно до повідомлення про вручення рекомендованого листа ОСОБА_1 отримав заяву з додатками та судовий наказ 26.12.2020 (а.с. 13).

Відповідно до повідомлення про вручення рекомендованого листа Шевченківський ВДВС 04.01.2021 вказаний наказ до виконання (а.с. 16).

При зверненні до суду заявником ОСОБА_2 було доведено факт, що вона є матір`ю, а ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , видане 25.10.2007 р., актовий запис №909).

Крім того, відповідно до витягу від 22.12.2020 року з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а отже заявниця дійсно зареєстрована та проживає разом з дитиною.

Отже, враховуючи норми 4, 19, ч. 1 ст. 28, 160, п.4 ч.1 ст. 161, 162 ЦПК України та ст.ст. 18, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України, ОСОБА_2 мала право звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини.

Крім того, при вирішенні питання про видачу судового наказу, судом було встановлено, що форма і зміст заяви про видачу судового наказу відповідали нормам ст. 163 ЦПК України. Крім того, суддею не було встановлено обставин, за яких необхідно було б відмовити у видачі судового наказу, враховуючи норми ст. 165 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК, судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Таким чином, особливістю наказного провадження в розрізі аліментних вимог є виключно заявлення вимоги про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину ј від доходу платника аліментів, але не більше ніж 10 прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, а також на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; можливість їх розгляду лише за відсутності спору про батьківство/материнство та за відсутності підстав для залучення інших зацікавлених осіб.

Отже, при вирішенні питання про видачу судового наказу про стягнення аліментів за заявою ОСОБА_2 були враховані всі повідомлені заявником обставини, враховані норми процесуального та сімейного законодавства і видано судовий наказ 21.12.2020. Крім того, під час розгляду вимог у порядку наказового провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України).

Водночас обставин, за яких необхідно було б відмовити у видачі судового наказу, враховуючи норми ст. 165 ЦПК України, не було встановлено.

Отже суд констатує відсутність процесуальних підстав, які б свідчили про помилкову видачу судового наказу.

Що стосується доводів заявника щодо того, що даний час сторони, разом з спільною дитиною проживають разом, та боржник добровільно утримує доньку, вважає необхідним зазначити, що аліменти це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 1 ст. 180 СК України встановлює обов`язок батьків зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Домовленість між батьками дитини про виконання ними їх обов`язку щодо утримання дитини може бути реалізована у договорі про сплату аліментів на дитину, умови якого, у тому числі що до розміру аліментів, строків їх присудження та виплати, не повинні порушувати права дитини, встановлені СК України. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується (ст. 189 СК України).

При цьому обмежень щодо застосування у разі мешкання батьків дитини в одному приміщенні вказані норми (ч. 1 ст. 181, ст. 189 СК України) не містять.

Крім того, боржник в заяві вказує, що наразі дружина подала до суду позов про розірвання шлюбу та до моменту поділу майна подружжя, а саме квартири в якій проживають сторони, вони проживають разом, а отже проживання батьків разом є вимушеною тимчасовою обставиною.

За відсутності приведених домовленостей щодо обов`язку утримання дитини, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду, зокрема, із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України).

Зміст заяви про видачу судового наказу, заяви про визнання за судового наказу таким, що не підлягає виконанню повністю, а також пояснення учасників справи вказують на те, що домовленості у будь-якій формі між батьками на виконання обов`язку щодо утримання дитини не було досягнуто.

Відтак, ОСОБА_2 , яка як і ОСОБА_1 проживає разом із дитиною, мала право на звернення до суду із видачою судового наказу про стягнення аліментів.

Не вбачає суд і процесуальних підстав, передбачених ст.ст. 173, 432 ЦПК України, для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю.

Як передбачено статтею 173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Крім того, як вбачається з висновку постанови Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі №755/15479/14-ц підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Особливість виконання зобов`язання утримувати дитини у формі сплати аліментів полягає у тому, що цей обов`язок не припиняється утриманням дитини в минулому або в теперішній час, а продовжує існувати на майбутнє, а саме до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 , звертаючись із заявою про визнання судового наказу про стягнення аліментів на дитину, таким, що не підлягає виконанню повністю, не навів обставин, які б вказували, що обов`язок на утримання дитини, з урахуванням характеру існування цього обов`язку на майбутнє, виконаний боржником у повній мірі.

Таким чином, за результатами розгляду справи, судом не встановлено обставин, за яких слід вважати, що матір дитини не мала права звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, при умові відсутності договору про сплату аліментів; відсутні процесуальні підстави, які б свідчили про помилкову видачу судового наказу. Також, як на думку суду, ті обставини, які наведені заявником та його представником не є тими обставинами, які дають підстави для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 432, 259, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню повністю, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлений 27 січня 2021 року.

Суддя Боєв Є.С.