Справа № 145/62/19
Провадження № 22-ц/801/480/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 рокуСправа № 145/62/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,

за участю сторін: представника АТ КБ «Приватбанк» - Роя В.Л., відповідача ОСОБА_1 та її представника Киришова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №145/62/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2020 року, яке ухвалене суддею Ратушняком І.О. в Тиврівському районному суді Вінницької області, повний текст складено 06 березня 2020 року,

в с т а н о в и в :

В січня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 19 травня 2008 АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 22607,90 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, та з кінцевим терміном повернення кредиту 19 травня 2015 року.

19 травня 2008 року ОСОБА_4 (іпотекодавець) та позивач уклали договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором передав в іпотеку будинок загальною площею 89 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м. Вказане нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до умов договору іпотеки та враховуючи приписи ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотека за цим договором також поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки і яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі документу зазначеного у договорі іпотеки.

У порушення відповідних умов кредитного договору позичальник допустив прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором щодо повернення отриманого кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, та інших платежів.

У зв`язку з вищевикладеним, у позичальника утворилась заборгованість, яка станом на 17 серпня 2018 року становить 151972,30 доларів США та складається з: 20833,72 доларів США - заборгованість за наданим кредитом; 12114,37 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами; 1555 доларів США - заборгованість по комісії; 117469,21 доларів США - пеня за порушення грошового зобов`язання.

Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом банк зазначає, що до стягнення підлягає заборгованості у розмірі 20833,72 доларів США.

25 листопада 2016 року помер іпотекодавець ОСОБА_4 .

07 грудня 2017 року позивачем направлено претензію кредитора до Тиврівської державної нотаріальної контори, а 29 травня 2018 року позивачем отримано відповідь Тиврівської державної нотаріальної контори з якої вбачається, що із заявами про прийняття чи відмову від спадщини ніхто із спадкоємців не звертався.

15 червня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» на адресу відповідача направив лист-претензію, яка залишена останнім без задоволення.

Вказує, що відповідачі були зареєстровані з ОСОБА_4 за однією адресою: АДРЕСА_2 , тому до них перейшло право власності на предмет іпотеки і вони набули статус іпотекодавця і до них у порядку спадкування перейшли права та обов`язки спадкодавця за договором іпотеки.

Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VIWWGA від 19 травня 2008 року в сумі 20833,72 доларів США звернути стягнення на будинок загальною площею 89 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах із встановленням початкової ціни продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що встановивши сукупність обставин, які є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, суд повинен вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а не відмовляти в позові.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 09 червня 2020 року,рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2020 року скасовано, провадження у цивільній справі закрито.

Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року, постанову Вінницького апеляційного суду від 09 червня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, здійснюється новий розгляд апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2020 року.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги АК КБ «Приватбанк» щодо звернення стягнення на будинок загальною площею 89 кв. м, житловою площею 48,5 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не підлягають задоволенню під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19 травня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №VIWWGA, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в розмірі 22607,90 дол. США на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,25% на місяць (15,00 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом, та з кінцевим терміном повернення кредиту 19 травня 2015 року (т.1 а.с.9 11).

У п. 1.3 вказаного договору зазначено, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека будинку загальною площею 89,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, 19 травня 2008 року між ОСОБА_4 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки №VIWWGA, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором ОСОБА_4 передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: цілий жилий будинок з господарськими будівлями загальною площею 89,00 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 , а також земельні ділянки площею 0,1500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд та площею 0,1043 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с.14 18).

Іпотекодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №0 від 22 лютого 2018 року (т.1 а.с.198 199).

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідачі - спадкоємці І черги в порядку спадкування за законом, були зареєстровані та проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою: АДРЕСА_1 , від спадщини після смерті позичальника не відмовилися, а тому відповідно успадкували і обов`язки спадкодавця за Кредитним договором.

08 лютого 2018 року позивачем направлено претензію кредитора до Тиврівської державної нотаріальної контори.

15 червня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» на адресу відповідача направив лист-претензію, яка залишена останнім без задоволення.

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставою для звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду із вказаним позовом було те, що позичальник ОСОБА_1 в порушення умов укладеного між ними кредитного договору та норм закону допустила прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором щодо повернення отриманого кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість.

Банк на підставі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VIWWGA від 19 травня 2008 року в сумі 20833,72 доларів США звернути стягнення на будинок загальною площею 89 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на публічних торгах із встановленням початкової ціни продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення предмет іпотеки.

Згідно ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Згідно ст.23 Закону України «Про Іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки, до відповідача у порядку спадкування перейшли права та обов`язки спадкодавця за Договором іпотеки.

У п.7 Договору іпотеки зазначено, цілий жилий будинок з господарськими будівлями, який передається в іпотеку за цим договором, належить Іпотекодавцю на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Курбатовою С.П., за реєстровим №46.

Таким чином, таке нерухоме житлове майно придбавалося не за кредитні кошти.

Відповідно до п.16.7 Договору іпотеки іпотекодавець має право звернути стягнення на предмет іпотеки метою задоволення своїх вимог в порядку, передбаченому п.22 Договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється або рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або за домовленістю сторін (п.22 Договору іпотеки).

Відповідно до п.16.9. Договору іпотеки за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, в також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Виходячи з викладеного, на підставі вимог ст.ст.33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та п.22 договору іпотеки за наявності заборгованості за кредитним договором №VIWWGA від 19 травня 2008 року в розмірі 20833,72 доларів США заборгованість за наданим кредитом, підлягають задоволенню вимоги позивача про звернення стягнення на будинок загальною площею 89 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів, визначивши ціну предмета іпотеки при примусовому виконанні рішення суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, приходить до висновку, що судом першої інстанції, допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушено норми процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У пункті 3 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

АТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 8647,04 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 12970,56 грн, всього 21617,60 грн, тому з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь банку слід стягнути судові витрати в розмірі по 10808,80 грн (21617,60 грн /2 відповідача) з кожного з відповідачів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VIWWGA від 19 травня 2008 року в сумі 20833,72 доларів США заборгованість за наданим кредитом, звернути стягнення на будинок загальною площею 89 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах із встановленням початкової ціни продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі по 10808,80 грн (десять тисяч вісімсот вісім грн 80 коп.) з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 січня 2021 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Міхасішин І.В.