Справа № 127/6439/19
Провадження № 22-ц/801/146/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 рокуСправа № 127/6439/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М., секретар Куленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2019 року, ухвалене суддею Луценко Л.В. в м. Вінниці, повне рішення складено 29 серпня 2019 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною,

встановив:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:

1) зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні зі своєю донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2) визначити йому такі способи участі у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , шляхом встановлення систематичних побачень сім разів на тиждень без присутності матері:

-на необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між позивачем та донькою;

-з понеділка по п`ятницю з 09 год. ранку до 20 год. вечора за місцем навчання доньки або за місцем її перебування (за умови, що дитина не буде зайнята в цей час підготовкою шкільних чи інших занять) на особисте спілкування з донькою;

-на спільний відпочинок з донькою (без порушення навчального процесу дитини) з п`ятниці 20 год. вечора (з ночівлями) до неділі 20 год. вечора включно, у перший та третій тиждень кожного місяця;

-особисто забирати свою доньку з місця її постійного проживання, школи та гуртків;

- половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул донька проводить з ним з правом виїзду за межі країни на відпочинок з метою оздоровлення;

- проводити з донькою кожне друге свято (Новий Рік, Різдво Христове, Старий Новий Рік, 8 Березня, Великдень, Травневі свята, 1 вересня, 19 грудня День Святого Миколая) по черзі, за попередньою домовленістю сторін, за умови, що святковим дням надається перевага над днями батьків;

- за попередньою домовленістю з дитиною святкувати з нею день її народження або зустрічатися з нею на слідуючий день;

- за попередньою домовленістю з дитиною святкувати з нею свій день народження або зустрічатися з нею на наступний день для того, щоб відсвяткувати разом з нею свій день народження;

- у період хвороби безперешкодно відвідувати свою доньку за місцем її фактичного проживання/лікарні.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.08.2006 між сторонами по справі зареєстровано шлюб, в якому у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З листопада 2017 року сторони перестали спільно проживати, відповідач забрала речі і переїхала проживати разом із дитиною у свою квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Фактично після переїзду у свою квартиру відповідач заборонила дитині бачитись та спілкуватись з ним, а також відмовила у встановленні зустрічей з нею. Відповідач повністю ізолювала його від доньки та налаштувала її проти батька. Із донькою позивач не має можливості навіть спілкуватись телефоном, тому що номер телефону батька у дитини заблокований, а при зустрічах у навчальному закладі дитина уникає з ним будь-якого спілкування, посилаючись на заборону матері. На його неодноразові прохання надати можливість вільно спілкуватись і бачитись з дитиною та приймати участь у її вихованні відповідач відмовила та заблокувала номер телефону позивача. Таким чином, відповідач обмежила не лише його права на спілкування з дитиною, але й законні права та інтереси дитини на спілкування з батьком.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 31.01.2019 №212 «Про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини», у зв`язку з виникненням спору між батьками, які проживають окремо щодо участі у вихованні дитини, з метою захисту її прав, визначено способи участі у вихованні дитини та встановлено час спілкування батька з дочкою ОСОБА_3 : щопонеділка, щосереди, щонеділі з 16-00 год. до 20-00 год., за погодженням з дитиною; при цьому батьків зобов`язано попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини.

З вищезазначеним рішенням позивач не погоджується через відсутність принципу рівності прав та обов`язків. Визначені в даному рішенні способи участі виховання дитини та спілкування з нею порушують права позивача та законні інтереси як батька та не відповідають інтересам неповнолітньої доньки сторін. Вказані суб`єктом владних повноважень способи участі, виховання та спілкування не дозволяють налагодити контакт дитини з батьком та порушують звичайні для дитини умови життя та тижневого розпорядку.

Встановлений у рішенні органом опіки та піклування графік зустрічей повинен бути змінений, оскільки батька усунуто від виховання і спілкування з дитиною.

Навіть після вищезазначеного протиправного рішення органу опіки та піклування відповідач без вагомих причин відмовляється його виконувати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2019 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено ОСОБА_2 такі способи участі у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення систематичних побачень без присутності матері:

- на необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою;

- з понеділка по п`ятницю з 09 год. до 20 год. за місцем навчання доньки або за місцем її перебування (за умови, що дитина не буде зайнята в цей час підготовкою шкільних чи інших занять) на особисте спілкування з донькою;

- на спільний відпочинок з донькою (без порушення навчального процесу дитини): з п`ятниці 20 год. (з ночівлями) до неділі 20 год. включно, у перший та третій тиждень кожного місяця;

- особисто забирати доньку з місця її постійного проживання, школи та гуртків;

- проводити з донькою половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул;

- проводити з донькою кожне друге свято (Новий Рік, Різдво Христове, Старий Новий Рік, 8 Березня, Великдень, 1 травня (День праці), 1 вересня, 19 грудня (День Святого Миколая) по черзі, за попередньою домовленістю сторін, за умови, що святковим дням надається перевага над днями батьків;

- за попередньою домовленістю з дитиною святкувати з нею день її народження або зустрічатися з нею на наступний день;

- за попередньою домовленістю з дитиною святкувати з нею свій день народження або зустрічатися з нею на наступний день для того, щоб відсвяткувати разом з нею свій день народження;

- у період хвороби безперешкодно відвідувати доньку за місцем її фактичного проживання/перебування (лікарня тощо).

Рекомендовано батькам попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини.

В іншій частині задоволення позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення з урахуванням інтересів дитини.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, взявши до уваги лише пояснення сторони позивача зробив хибний висновок про те, що відповідачем чиняться позивачу перешкоди у спілкуванні з їх спільною дитиною; суд не звернув увагу, що підставою для звернення позивача до суду з позовом стала його незгода з графіком побачень, визначеним рішенням виконавчого комітету і сам позивач вказав на те, що колишня дружина надала йому нотаріально посвідчену згоду на відпочинок з донькою, що підтверджує той факт, що спору щодо дитини між батьками не існувало; судом не враховано, що відповідач не заперечувала проти позовних вимог в частині визначення графіку побачень батька з дитиною, тільки просила врахувати режим навчання та додаткових занять доньки; взяті судом до уваги акти, складені позивачем, не є належними, допустимими та достовірними доказами; та обставина, що судом не було заслухано думку дитини суперечить вимогам процесуального законодавства та інтересам дитини.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Верховний Суд, скасовуючи постанову апеляційного суду, прийшов до висновку, що апеляційний суд не дослідив і не встановив чи створює відповідач позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, отже не навів в мотивувальній частині рішення всі дані про обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначенні відповідно до них правовідносини. Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції Верховний Суд зазначив, що під час нового розгляду суду слід, зокрема, встановити чи створює відповідач позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи (ч. 1 ст. 417 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 23.08.2006 року зареєстрували шлюб.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6 т.1).

З листопада 2017 року позивач та відповідач перестали спільно проживати.

ОСОБА_1 після державної реєстрації 01.05.2020 шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_4 », що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та паспорту громадянина України.

ОСОБА_2 звернувся до виконавчого комітету Вінницької міської ради із заявою про визначення йому способів та порядку участі у вихованні дитини, і рішенням виконавчого комітету від 31.01.2019 №212 визначено такі способи участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною: щопонеділка, щосереди, щонеділі з 16-00 год. до 20-00 год., за погодженням з дитиною. Зобов`язано батьків попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини (а.с.10 т.1).

Підставою звернення з даним позовом до суду стала незгода позивача із рішенням органу опіки та піклування, яке не враховує інтересів останнього, і не виконання такого суперечливого рішення відповідачем, цим самим відповідачкою чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково вимоги позову, прийшов до висновку, що відповідачкою не виконується рішення виконавчого комітету про визначення способів участі батька у вихованні дитини, чим вона перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною.

Колегія суддів вважає, що такі висновки є помилковими, адже зроблені без аналізу тих доказів, про які зазначив суд.

Суд першої інстанції, як на переконливий доказ не виконання відповідачем рішення виконавчого комітету, послався на три акти, які засвідчують такий факт.

06.02.2019 ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 складено акт про те, що 06.02.2019 о 16 год. 10 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , намагався побачитися із дитиною ОСОБА_3 , однак, двері квартири ніхто не відчинив (а.с.11 т.1).

10.02.2019 ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 складено акт про те, що 10.02.2019 о 16 год. 00 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , намагався побачитися із дитиною ОСОБА_3 , однак, двері квартири ніхто не відчинив (а.с.12 т.1).

11.02.2019 ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 складено акт про те, що 11.02.2019 о 16 год. 00 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , намагався побачитися із дитиною ОСОБА_3 , однак, двері квартири ніхто не відчинив (а.с.13 т.1).

Проаналізувавши вказані акти, апеляційний суд прийшов до висновку, що дані акти, можливо і засвідчують факт того, що у дні, призначенні позивачу для побачень з дитиною, за вказаною адресою двері ніхто не відчинив, однак, вони не можуть стверджувати, що цей факт свідчить про чинення перешкод.

Так, у висновку про доцільність визначення способів участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною, зробленого на запит Вінницького міського суду Вінницької області від 20.03.2019, встановлено, що дитина ОСОБА_3 проживає з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 .

Апеляційним судом також встановлено, що ще до ухвалення судом першої інстанції рішення, 15.04.2019 фахівцем з соціальної роботи Вінницького міського центру для сім`ї, дітей та молоді було здійснено вихід за місцем проживання матері з дитиною по АДРЕСА_3 , про що було складено акт оцінки потреб дитини та сім`ї (Т.1 а.с.60-63).

В п. 8 частини 2-ої цього акту оцінки потреб сім`ї зазначено, що батьки дитини розлучились 26.02.2019. Мати дитини зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , а відповідно до п. 6 частини третьої акту - постійна робота ОСОБА_1 у денний час з 8-30 о 17-00.

Проаналізувавши згадані акти, можна зробити висновок, що вони складені за адресою, за якою відповідач з дитиною не проживали, і складені у години, коли відповідач перебувала на роботі.

Дані акти викликають сумніви через суперечливі обставини факту проживання та години складання цих актів, а також вони не свідчать про їх реальне існування, так як не зрозуміло, ким являються особи (крім позивача), які підписали всі вказані акти, і при складанні актів не було запрошено працівників органу опіки та піклування чи працівників поліції, свідчення яких мало б більш переконливий характер як доказів, які зроблені фахівцями у цих питаннях.

Інших доказів, які б підтверджували факт чинення перешкод у спілкуванні батька з дитиною з боку матері, суду не надано.

Апеляційний суд бере до уваги, що всі інші документи у справі стверджують протилежне спонукання дитини з боку матері до спілкування з батьком.

Орган опіки та піклування у своєму висновку (наданого на запит суду) виклав позицію дитини, яка приймала участь в засіданні виконавчого комітету, і пояснила, що мама не забороняє їй бачитись із батьком, навпаки наполягає на необхідності її зустрічей з ним. Мати дитини на засіданні підтвердила, що вона не чинить перешкод у спілкуванні, а відсутність спілкування з дитиною це наслідок конфлікту між дочкою та батьком.

Суд першої інстанції, описуючи один із доказів перший висновок виконавчого комітету від 31.01.2019 року, який зроблений за заявою позивача, помилково вказав, що рішенням виконавчого комітету визначено способи участі у вихованні дитини, у зв`язку з виникненням спору між батьками, які проживають окремо, адже у цьому висновку зазначено лише те, що він зроблений за результатами розгляду заяви позивача, без вказівки на наявність спору між позивачем та відповідачем.

У Висновку оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 , складеного на підставі вищезгаданого акту оцінки потреб сім`ї фахівцем ВМЦССДМ вказано, що за результатами оцінки потреб з`ясовано, що основними чинниками та ознаками СЖО (складні життєві обставини) є психологічне та фізичне насилля з боку колишнього чоловіка, який застосовував насилля над матір`ю на очах у дитини, що стало причиною того, що мати з дитиною пішли від батька.

В противагу цьому висновку, інший висновок, складений на підставі оцінки потреб сім`ї ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ) ознаки СЖО відсутні, і вказано про перешкоди матері у спілкуванні доньки ОСОБА_7 з батьком.

В Інформації про проведену 07.06.2019 діагностичну роботу з ОСОБА_3 практичним психологом ОСОБА_8 на предмет оцінки її психоемоційного стану, діагностики внутрішньо сімейних стосунків вказано, що під час розповіді про свою родину і стосунки з членами родини ОСОБА_7 зазначила, що батьки розлучені, наразі вона проживає з мамою. Тато прагне постійно з нею зустрічатися, але вона, ОСОБА_7 , часто відмовляється, пояснюючи це тим, що під час зустрічей батько наполягає на тому, щоб вона переїхала жити до нього, а вона хоче жити з мамою, а також говорить їй образливі речі про маму і їй неприємно та болісно це чути, з ним не цікаво проводити час. Ставлення до матері дуже позитивне, ставлення до батька дуже негативне (а.с.88 т.1).

Майже всі згадані та описані вище обставини справи підтвердила у своїх поясненнях ОСОБА_3 , які надавала в судовому засіданні за викликом апеляційного суду при попередньому перегляді справи за апеляційною скаргою відповідача. При новому перегляді справи (після скасування ВС постанови апеляційного суду) дитина ОСОБА_3 , якій виповнилось 15 років, повторно не викликалась до суду для дачі пояснень з метою запобігти завдання їй психологічної травми (моральної шкоди) внаслідок такого опитування, адже ОСОБА_3 стверджувала, що їй вкрай неприємно говорити на цю тему, і надала вичерпні відповіді на всі запитання.

Отже, проаналізувавши вказані докази, встановлено, що між батьком і дитиною існують напруженні стосунки в спілкуванні. Жодного доказу (належного), який би стверджував, що мати дитини чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, судом не встановлено, а з наявних доказів можна зробити висновок навпаки мати спонукає дитину до спілкування з батьком, однак, остання відмовляється це робити.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і в силу ст. 16 цього Кодексу особа звертається до суду за захистом своїх прав у спосіб передбачений законом.

Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Даною нормою не передбачено такого способу захисту, як зобов`язання відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

На думку колегії суддів, усунення перешкод, як спосіб захисту передбачений ч. 1 ст. 159 СК України, полягає саме в тому, що судом визначаються способи участі одного із батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування (ч. 2 ст. 159 СК України).

Хоча під час перегляду справи в апеляційному порядку позивачем не було доведено вимогу позову в частині чинення перешкод з боку відповідача, однак, колегія суддів бере до уваги іншу підставу для звернення з позовом до суду незгода позивача з першочерговим рішенням органу опіки та піклування, яке, на думку позивача, прийняте без врахування його інтересів.

При цьому, колегія суддів також зважає на позицію відповідача при розгляді справи по суті та при перегляді даної справи, яка полягає в тому, що відповідач не заперечує проти визначення позивачу способів (місце та час спілкування) участі батька у спілкуванні з дитиною, які він просить в позові, та не заперечує проти визначених судом способів участі, про що зазначено в апеляційній скарзі та підтверджено представником позивача в судовому засіданні при новому перегляді справи.

Також апеляційний суд бере до уваги частину 3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», в якій говориться що в разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

31.01.2019 виконавчим комітетом, як органом опіки та піклування, було прийнято рішення, яким визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною, і дане рішення, в силу ч. 2 ст. 158 СК України, є обов`язковим для виконання.

Дане рішення відповідач не оскаржувала, а також погодилась з способами участі батька у вихованні дитини, визначених рішенням суду.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове з урахуванням інтересів дитини. При цьому, апелянт в мотивувальній частині скарги взагалі не зазначає, з якими конкретно способами участі (встановлених рішенням суду) вона не погоджується, та які інтереси дитини слід врахувати при ухваленні нового рішення.

Не заперечуючи проти позову та рішення суду в частині визначення способів участі батька в спілкуванні з дитиною, і просячи при цьому ухвалити нове рішення, відповідач не надає свій проект способів участі батька в спілкуванні з дитиною (часу та місце спілкування) з врахуванням інтересів дитини.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Отже, враховуючи позицію позивача при зверненні до суду та позицію відповідача з приводу вимог позову, також мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду, яким визначено способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною захистить права не лише позивача, а обох батьків дитини від посягання (з боку кожного з них) на право у спілкуванні з дитиною, і таке рішення наддасть відносинам між батьками щодо участі у вихованні їх дитини більш визначеного, стабільного характеру, та гарантованими з боку кожного. Також таке судове рішення захистить права дитини, позиція якої з цих питань є пріоритетною по відношенню до позиції батьків, та надасть можливість дитині, в подальшому, передбачати наміри та дії свого батька, і самостійно приймати рішення про доцільність та необхідність у спілкуванні з батьком у кожній конкретній ситуації, описаній у судовому рішенні, і тим самим відбудеться захист інтересів дитини.

Врахувавши встановлені у даній справі конкретні обставини, інтереси дитини та її позицію з цих питань, а також інтереси позивача та відповідача, суд першої інстанції зробив правильний висновок про необхідність задоволення позову в частині визначення способу часті участі батька, який проживає окремо від дочки, у її вихованні.

Підсумовуючи все вищесказане, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині зобов`язання ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою, підлягає скасуванню, а ця вимога позову - залишенню без задоволення через неналежний спосіб захисту, а решта рішення суду без змін.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає частковому скасуванню, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволеної вимоги позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги, сплачений позивачем за вказану вимогу судовий збір у розмірі 768,40 грн відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на останнього.

Судовий збір за позовну вимогу про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною у розмірі 768,40 грн, сплачений позивачем, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідача, оскільки апеляційним судом рішення суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині залишено без змін.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги відповідача, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1 152,60 грн.

Керуючись ст. 374, 375, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2019 року в частині задоволення позову про зобов`язання ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152 (одна тисяча то п`ятдесят дві) гривні 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 січня 2021 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета