ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1709/21 Справа № 208/1652/20 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С.М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 липня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 28 червня 1997 року. Від спільного життя у них народилась двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюбні відносини у них припинились з січня 2020 року. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини ОСОБА_4 . Позивач звернулась до суду із заявою про видачу наказу про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходу. На теперішній час позивач не працює, продовжує перебувати у декретній відпустці, оскільки молодша дитина потребує догляду, так як часто хворіє. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу, хоча має змогу сплачувати аліменти на її утримання, оскільки отримує дохід в розмірі 70 000 грн. в місяць.

Тому, позивач просила суд стягувати аліменти з ОСОБА_2 на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 17 500 грн., з дня розірвання шлюбу та протягом трьох років.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 липня 2020 року відмовлено у задоволені позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач ОСОБА_2 , належним чином сповіщений, до суду апеляційної інстанції не з"явився. Подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Апелянт ОСОБА_1 та її представник - адвокат Бундюк Є.В., належним чином сповіщені до суду апеляційної інстанції не з"явились.

Апелянт ОСОБА_1 подала письмову заяву про відкладення розгляду справи у зв"язку з зайнятістю її представника - адвоката Бундюк Є.В. у іншій справі.

Причини особистої неявки апелянта ОСОБА_1 суду не відомі. Доказів поважності причин особистої неявки в судове засідання апелянт ОСОБА_1 не надала.

Представник апелянта - адвокат Бундюк Є.В. подала письмову заяву про відкладення розгляду справи через її зайнятість у іншій справі. Однак, належних доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання апелянта та його представника, доказів на підтвердження знаходження адвоката у іншому судовому процесі не надала, посилання на подальше надання таких доказів, а ні заява, а ні додатки до неї не містять.

У зв"язку з визнанням причин неявки апелянта та її представника не поважними справу розглянуто за їх відсутності.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем ОСОБА_1 на виконання вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що вона у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, не мала можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, тому останньою не доведено суду, що має право на утримання від відповідача у зв`язку з розірванням шлюбу.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції у повному обсязі.

Судом встановлено, що сторони по справі з 28 червня 1997 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 350 (а.с.12).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Як вбачається з матеріалів справи дитина проживає разом з матір`ю позивачем по справі та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 001053136 від 01.02.2020 р. (а.с.10), відповідач по справі з позивачем та дитиною не проживають разом, згідно до акту про не проживання № 10 від 20 лютого 2020 р. (а.с.11). Відповідно до медичних довідок № 889 від 22.03.2017 року, № 759 від 28.03.2018 року та № 1101 від 03.04.2019 року про потребу дитини у домашньому догляді, дитина - ОСОБА_4 хворіє на застудні захворювання, перебуває на диспансерному обліку та потребує домашнього догляду (а.с.15,16).

Як убачається з довідки №20.1.0.0.0/7-200210/1282 від 10.02.2020 ОСОБА_1 працювала з 19.05.2004 року по час видачі довідки в АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Займала посаду "Провідний спеціаліст з обслуговування корпоративних VIP-клієнтівГРУ, РУ, СФ/ Провідний персональний менеджер" Дніпропетровського РУ. Знаходилась у декретній відпустці з 24.04.2019 по 23.04.2020 р. В зв"язку зі зміною структури Банку Корпоративний бізнес виведений зі штатного розкладу відділення "Дніпродзержинська філія", централізований на рівні middle-office Дніпропетровського РУ. Всі співробітники бізнесу працюють за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначено, що після виходу з декретної відпустки пані ОСОБА_1 буде запропоновано посаду саме за цією адресою (а.с.17 зворот).

Згідно довідки № 999 від 12.05.2020 року, виданої Кам`янським міським центром зайнятості, ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітна в Кам`янському МЦЗ з 30 квітня 2020 року (а.с.77).

Згідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 СК України, якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

Проте, на теперішній час шлюб між сторонами не розірвано, тому колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є передчасними, оскільки, право на утримання за наявності передбачених обставин, відповідно до ч. 4 ст. 76 СК України, виникає лише з моменту розірвання шлюбу.

Отже, у задоволенні позову слід відмовити саме з підстав передчасності позовних вимог.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції помилково послався на ч. 2 ст. 75 СК України, де зазначено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Оскільки, згідно ч.3 ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Проте, позивач у даній справі не відноситься до категорії непрацездатних осіб.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно з частиною 4 статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог, а саме з підстав передчасності.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 липня 2020 року - змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко