Справа № 159/5933/20
Провадження № 2/159/186/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської обл. в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки та сина, які продовжують навчання, у твердій грошовій сумі,

в с т а н о в и в:

Позивач 18.11.20 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які продовжують навчання, у розмірі по 1 500 грн щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення вказаними вище дітьми віку 23 років - за умови їх навчання. Зазначає, що шлюб, який був укладений укладений між сторонами та чинним з 1999 по 2011 рік, розірваний 13.04.11 р. за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області. Відповідач є батьком двох вказаних вище дітей, народжених у цьому шлюбі. За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 03.05.17 р. у справі № 159/947/17 з відповідача на її користь стягувались аліменти на утримання вказаних вище дітей як неповнолітніх у розмірі по 700 грн на кожну дитину щомісячно. Обоє вказаних вище дітей на даний час є повнолітніми, продовжують навчання у вищому та середньому учбових закладах: син - є студентом 2 - го курсу денної форми навчання факультету Охорони здоров"я відкритого міжнародного університету розвитку людини «Україна», де здобуває освітній ступінь бакалавра з терміном навчання на контрактній основі з вартістю навчання 16 000 грн за навчальний рік з 01.09.20 р. по 30.06.23 р.; дочка - навчається на 3 - му курсі відділення ветмедицини денної форми навчання за бюджетні кошти у Рожищенському фаховому коледжі Львівського Національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького з теміном навчання з вересня 2019 р. по червень 2022 р., сплачуючи за гуртожиток по 400 грн в місяць. У зв"язку з навчанням діти сторін потребують матеріальної підтримки у зв"язку з необхідністю оплати проїзду до місця навчання, на підручники, одяг, харчування, оплату проживання у гуртожитку. Необхідність отримання освіти позбавляє повнолітніх дітей сторін можливості заробити кошти на своє утримання. На даний час витрати по утриманню повнолітніх дітей сторін несе виключно вона. Її доход невеликий і їй утруднено самій забезпечити повнолітніх дітей сторін всім необхідним. Відповідач є працездатного віку, задовільного стану здоров"я, добровільно на утримання спільних повнолітніх дітей сторін коштів не надає, хоча має такий обов`язок. Просить позов задовольнити.

За ухвалою Ковельського міськрайсуду Волинської області від 18.12.20 р. провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного (письмового) провадження.

Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви із доданими до неї документами, відповідачем було отримано під розпис 05.01.21 р..

За станом на 26.01.21 р. відповідач не подав до суду відзиву на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, що був укладений 14.11.99 р. та розірваний за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 13.04.11 р., що стверджується даними копії паспорта позивача серії НОМЕР_1 ,

Крім того відповідно до копії рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 03.05.17 р. у цивільній справі № 159/947/17 провадження № 2/159/495/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за час вказаного вище шлюбу сторін у них народилось двоє зазначених вище спільних дітей, на утримання яких відповідач сплачував аліменти до їх повноліття.

Та обставина, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час досягли повноліття, стверджується копіями свідоцтв про народження останніх.

Відповідно до копії довідки № 232 від 12.10.20 р., виданої відокремленим структурним підрозділом "Рожищенський фаховий коледж Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького", повнолітня дочка сторін у 2019 р. вступила до цього навчального закладу і навчається на 2 - му курсі відділення ветмедицини на денній формі навчання. Термін закінчення навчання - червень 2022 р..

Відповідно до копії довідки № 275 від 06.11.20 р., виданої ВНЗ "Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна»" Луцького Інституту розвитку людини, копії договору № 1 375 - 2020 від 14.09.20 р. про инавчання, укладеного між вказаним вище навчальним закладом та ОСОБА_4 , повнолітній син сторін є студентом 2 - го курсу освітнього ступеню "бакалавр" з терміном навчання на контрактній основі на денній формі навчання з 21.09.20 р. по 30.06.23 р. з оплатою освітньої послуги в сумі 48 000 грн (8 000 грн посеместрово). Стипендія студенту не призначається.

Як слідує з копії паспорта позивача, вона з 15.05.01 р. проживає у АДРЕСА_1 .

Як слідує з копії довідки № 235 від 16.10.20 р., виданої відокремленим структурним підрозділом "Рожищенський фаховий коледж Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького", повнолітня дочка сторін як студентка цього навчального закладу, проживає на час навчання у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим за даним копії довідки № 2 102 від 22.10.20 р., виданої Дубівською сільрадою Ковельського району Волинської області, і позивач і спільні повнолітні діти сторін проживають разом у АДРЕСА_1 .

Суд також враховує, що відповідач, за даними У ДМС України у Волинській області за станом на 27.11.20 р. значиться проживаючим з 15.05.01 р. за тією ж адресою, що й позивач.

За змістом ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Аналізуючи докази, що надані позивачем на підтвердження наявності у неї права на звернення до суду з розглядуваним позовом, суд враховує, що у позовній заяві позивач вказує, що дочка проживає у гуртожитку, за який справляється плата.

На підтвердження того, що спільна повнолітня дочка сторін на даний час у зв"язку з навчанням проживає у гуртожитку у м. Рожищах Волинської області, позивач неадала суду копію довідки № № 235 від 16.10.20 р., виданої відокремленим структурним підрозділом "Рожищенський фаховий коледж Львівського національного університету ветеринарної медицини та біотехнологій імені С.З. Гжицького".

Разом з тим позивач подала суду копію довідки № 2 102 від 22.10.20 р., виданої Дубівською сільрадою Ковельського району Волинської області, згідно з якою обоє спільні повнолітні діти сторін проживають разом із сторонами, а позивачем, - зокрема.

Однак суд критично оцінює зміст довідки № 2 102 від 22.10.20 р., виданої Дубівською сільрадою Ковельського району Волинської області у тій її частині, що дочка сторін значиться проживаючою спільн з позивачем. так як за твердженням позивача, дочка проживає на даний час у гуртожитку, а у такій довідці не враховано зміни місця реєстрації місця проживання дочкою сторін.

Тому суд надає перевагу твердженням позивача та довідці про проживання спільної повнолітньої дочки сторін на даний час у м. Рожищі Волинської області, про що логічно підтверджує довідка, видана навчальним закладом; вважаючи, що дані про реєстрацію місця проживання дочки сторін, що є у розпорядженні Дубівською сільрадою Ковельського району Волинської області, на даний час дійсності не відповідають.

Суд зауважує, що переконливих доказів того, що спільна повнолітня дочка сторін, яка продовжує навчання, проживає разом із позивачем, остання суду не надала.

Даних про те, що позивач уповноважена дочкою на звернення до суду з розглядуваним позовом, у розпорядження суду також не надано.

За змістом ст. 29 ЦПК України та ст. ст. 30, 34 ЦК України з досягненням 18 - річного віку особа набуває здатності самостійно здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність).

Ст. 45 ЦПК України передбачено право фізичної особи у встановлених законом випадках звертатися до суду із заявами про захист прав та інтересів інших осіб та брати участь у цих справах.

Відповідно до вище наведеної норми ч. 3 ст. 199 СК України позивачеві надано право звернення до суду з позовом в інтересах її повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, про стягнення аліментів на її утримання за умови спільного з нею проживання. Однак з огляду на те, що дочка сторін має повну цивільну процесуальну дієздатність, суд вважає, що саме повнолітня дочка сторін має бути позивачем у такій справі у частині стягнення аліментів на її утримання, а аліменти мають бути стягнуті на її користь, а не на користь позивача як матері, яка звернулась до суду з позовом.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Приймаючи до уваги наведені норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не може бути позивачем у справі по спору, що виник із правовідносин, пов`язаних з аліментними зобов`язаннями батька повнолітнбої дочки, яка продовжує навчання, а тому вимоги позивача про стягнення аліментів на її користь на утримання дочки не підлягають задоволенню. Позивачеві, таким чином, не належить право вимоги за розглядуваним позовом в частині стягнення аліментів на утримання дочки.

За таких обставин підстав для задоволення позову у цій частині суд не вбачає.

Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина сторін, який продовжує навчання, то суд виходить із такого.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У пункті 20 постанови Пл. ВС України від 15.05.06 р. № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3 - 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до копії довідки № 133 від 27.10.20 р., виданої Ковельською райдержлікареню ветмедицини ГУ Держпродспоживслужби у Волинській області, позивач працює та має сталий доход.

Однак суд враховує, що позивачем не надано суду жодних доказів того, чи має відповідач доход, який його розмір; чи наявна у відповідача можливість надавати таку допомогу повнолітньому синові, який продовжує навчання.

Це позбавляє суд можливості проаналізувати майновий стан відповідача та повнолітнього сина сторін, який продовжує навчання, інші обставини їх життя, що мають значення для справи.

Таким чином та обставина, що відповідач може надавати таку матеріальну допомогу повнолітньому синові, який продовжує навчання, позивачем не доведена. А тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання сина слід відмовити за їх недоведеністю.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80 - 82, 89, 141, 209, 223, 263 - 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. ст. 183, 182, 199, 200, 181 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і. н. НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , прож. за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і. н. НОМЕР_3 , паспорт серіїАС № НОМЕР_4 , прож. за адресою: АДРЕСА_3 .

Головуючий:І. М. Логвинюк