Справа № 570/5834/19
Номер провадження 2/570/515/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Беднарчук Г.П.

представника позивача - адвоката Штогрін В.С.

відповідачки ОСОБА_1

представника відповідачки - адвоката Шміда В.В.

представника третьої особи - Рачкилюк М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Рівненська районна державна адміністрація Рівненської області (як орган опіки та піклування) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В будинку зареєстровані відповідачка та дитина, які в будинку не проживають тривалий час. Відповідачка не оплачує житлово-комунальні послуги, не здійснює поточного ремонту, не користується житлом. За таких умов позивач звернувся до суду з даним позовом, просить суд його задовольнити, визнавши відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та стягнути з неї понесені судові витрати.

Позивач в судове засідання не з`явився.

Представник позивача позов підтримала та пояснила суду про те, що відповідачка не проживає в будинку з 2018 року, з того часу будинком не користується. Добровільно знятися з реєстраційного обліку вона не бажає.

Додатково зазначає, що після розірвання шлюбу з позивачем відповідачка зареєструвала шлюб та проживає з нинішнім чоловіком в селі Нова Любомирка Рівненського району Рівненської області. Отже, вона добровільно залишила помешкання, де раніше проживала, і її ніхто не примушував залишити будинок позивача. Позивач не ставить вимогу про зняття з реєстраційного обліку дитини чи визнання її такою, що втратила право на користуванням житлом.

Щодо заявленого клопотання про закриття провадження у справі за відсутності предмету спору, то зазначає, що таке клопотання було заявлене з порушенням строків, що визначені ЦПК України, а тому не може розглядатися судом.

У позовній заяві міститься описка щодо адреси (номера) будинку. Так, зазначено, що позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування будинком АДРЕСА_1 , хоча мається на увазі, що номер будинку є 32. Але це є технічна помилка, і вона не може впливати на рішення суду.

За наведеного просить задоволити заявлений позов.

Відповідачка позов не визнала. Зазначає, що вона підтримує клопотання її представника про закриття провадження у справі.

Представник відповідачки заявив клопотання про закриття провадження у справі у заявку з відсутністю предмету спору. Зазначає, що позивач заявляє про те, що він є власником будинку АДРЕСА_1 .

Проте, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідка 241590178 від 25.01.2021 р.), власником майна за адресою: будинок АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 .

Відповідачка зареєстрована за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Позивач у прохальній частині просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування будинком за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Тобто, у даному випадку відсутній предмет спору. А тому наявні підстави для закриття провадження у справі.

Представник органу опіки та піклування покладає вирішення питання на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 4,5).

В будинку АДРЕСА_1 , зареєстрована відповідачка, про що наявні довідки (а.с. 6, а.с. 15), та не заперечується відповідачкою.

Позивач зазначає про те, що він є власником будинку АДРЕСА_1 , та просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідачку такою, що втратила право на користування будинком АДРЕСА_1 .

Проте, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (довідка 241590178 від 25.01.2021) власником майна за адресою: будинок АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 .

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права.

При розгляді цивільних справ підлягає з`ясуванню, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Таким чином позивач та його представник не довели, що відповідачка порушує права позивача як власника будинку АДРЕСА_1 , і що саме у зв`язку з порушенням позивачкою прав позивача та у сукупності з іншими підставами її слід визнати такою, що втратила право на користування саме будинком АДРЕСА_1 .

Адже суд розглядає справу у межах заявлених позивачем позовних вимог, і не узмозі самостійно визначити той обсяг прав чи охоронюваних інтересом законів, який слід би було захистити в інтересах позивача.

А позивач визначив спосіб захисту своїх прав: визнати відповідачку такою, що втратила право на користування саме будинком АДРЕСА_1 .

Отже, суд приходить до переконання, що заявлений позов є безпідставним та недоведеним.

Суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, а вважає за необхідне ухвалити рішення з приводу заявлених позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання.

Оскільки у даному випадку є неврегульовані спірні питання щодо користування житловим приміщенням, є невизначеність у правах і обов`язках сторін, то це не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України, і вони покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Рівненська районна державна адміністрація Рівненської області (як орган опіки та піклування) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_2 (дата народження суду невідома, РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець: АДРЕСА_1 )

Відповідачка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 )

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 29.01.2021 року