Номер провадження: 22-ц/813/5376/21
Номер справи місцевого суду: 520/8662/19
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Комлевої О.С.

За участю секретаря - Ющак А.Ю.,

Представника позивача- ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, ОСОБА_3

- про визнання рішення недійсним в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА

Короткий зміст позовних вимог

22 квітня 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначала, що рішенням Одеської міської ради від 26.04.17 № 1964-VII надано дозволи громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», в тому числі і ОСОБА_3 .

Наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку,господарських будівель і споруд порушує її право, оскільки його квартира знаходиться в багатоквартирному будинку.

Вважає, що таке рішення є незаконним оскільки будинок АДРЕСА_2 є багатоквартирним будинком, має 5 квартир ,є проходом загального користування з АДРЕСА_2 до загального двору будинку та її квартири АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності, і якою вона користується.

ОСОБА_3 підготовлює документацію для подальшої приватизації земельної ділянки загального користування, що унеможливить прохід до майна позивачки, право користування прибудинковою територією цього будинку.

Одеська міська рада не з`ясувала вказані обставини при прийнятті рішенняч, а тому просила суд визнати незаконним та скасувати пункт 44 додатку 1 (Перелік громадян, яким надаються дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м Одесі) рішення Одеської міської ради від 26.04.2017 p. № 1964-VII «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» стосовно надання ОСОБА_4 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В судове засідання відповідач Одеська міська рада та ОСОБА_3 не з`явились , про час та місце судового розгляду сповіщені належним чином.

В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.07.2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Одеської міської ради, ОСОБА_3 про визнання рішення недійсним в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог районний суд виходив з того, що відсутність порушеного права позивачки є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позовних вимогах.

Позивач не є суб`єктом правовідносин, які склалися в результаті прийняття оскаржуваного рішення Одеською міською радою, а тому дане рішення не може порушувати права, свободи та інтереси позивачки так як позовні вимоги ґрунтуються на припущені.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з прийняттям постанови, про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивачка зазначає, що земельна ділянка щодо якої було прийнято рішення в частині п.44 Переліку, є частиною прибудинкової території багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 який має 5 квартир, а квартира АДРЕСА_4 , належить їй на праві власності.

Суд не з`ясував всіх обставин по справі, не звернув увагу, що порушено її право, як власника квартири на користування прибудинкової території, яку ОСОБА_3 на підставі зазначеного незаконного рішення Одеської міської ради, бажає приватизувати та одноосібно нею користуватись.

Відзив на апеляційну скаргу джо апеляційного суду не надійшов.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРРАВИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла наступного.

Постановою Одеського апеляційного суду від 04.03.2021 року встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 є багатоквартирним будинком і складається із 5 квартир, що перебувають у приватній власності громадян.

ОСОБА_3 є власником самостійного об`єкту нерухомості житлового будинку АДРЕСА_1 внаслідок реконструкції квартири АДРЕСА_4 (право власності відповідача на будинок оспорюється в судовому порядку співвласниками будинку з підстав самочинної реконструкції квартири АДРЕСА_4 з порушенням прав та інтересів інших співвласників-судові справи №520/5044/18, №520/8662/18).

Житловий будинок АДРЕСА_5 існує ємнісна каналізаційна споруда, куди здійснюється злив каналізаційних стоків вказаного житлового будинку, у тому числі і з квартир АДРЕСА_4 і АДРЕСА_3 . Система інженерних комунікацій в квартирі АДРЕСА_3 підключена до каналізаційної труби, яка веде до ємнісної каналізаційної споруди через каналізаційний лежак з приміщення вбиральні квартири АДРЕСА_3 до каналізаційного люку, розташованого в дворі будинку АДРЕСА_2 , де він з`єднується із каналізаційним лежаком з квартири АДРЕСА_4 (нині будинку АДРЕСА_1 ).

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За ч. 2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначив поняття спільного майна багатоквартирного будинку «спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія». Закон передбачає, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників і співвласник має право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.

Власником відповідного нерухомого майна в багатоквартирному будинку позивачка стала в період 2000-2009 років.

Відповідно до ч.4 ст. 42 ЗК України в редакції 2001 року, згідно якої розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

Набуття права власності на квартиру в багатоквартирному будинку дає права на земельну ділянку, на якій розташовані такий багатоквартирний жилой будинок, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території в силі прямої вказівки на це в законі, а також існування відповідного проекту розподілу території

Прибудинкова територія це встановлена за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельна ділянка багатоквартирної несадибної житлової забудови, яка необхідна для розміщення та обслуговування житлового будинку (будинків) і пов`язаних з ним господарських та технічних будівель і споруд.

Прибудинкова територія встановлюється для будинку (будинків) і не може виділятися для частини будинку (блоку, поверху, секцій квартир тощо)) було встановлено Положенням про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання їх у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків, затвердженим наказом Держкомзем України, Держкоммісто- будування, Держжитлокомунгосп України, Фонд державного майна від 05.04.1996 № 31/30/53/396, та збережено в п.8 Переліку технічної документації на багатоквартирний будинок, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України 17 липня 2018 року № 176, згідно якого до такої документації належить саме план земельної ділянки, який є достатнім для визначення прибудинкової території будинку;

В порушення ст. 19 ч.2 Конституції України, ст. 118 ч.б, ч.7 ЗК України ОМР прийняло рішення про дозвіл на розробку документації, до прибудинкової території багатоквартирного будинку, розташування на ній належної позивачу нерухомості, не врахував, що бажана ОСОБА_3 ділянка як складова такої прибудинкової території, а передання у власність прибудинковій території (її частини) особі, яка є власником однією з квартир в багатоквартирному будинку не передбачено законом та порушує права інших його мешканців.

Наведені норм права районний суд безпідставно не застосував, не врахувавши, що згідно ст. ст. 263-265 ЦПК суд сам визначає норми права, яка підлягає застосуванню, та які правовідносини сторін випливають із встановлених ним обставин і не пов`язаний із законодавством, наведеним позивачем.

Враховуючи, що Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» позивачка має право на спільне майно у ньому, що включає, в тому числі, права на земельну ділянку, на якій розміщений цей багатоквартирний будинок і його прибудинкову територію районний суд не врахував постанову Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі за № 263/68/17, згідно з якою норма земельного законодавства не передбачає можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирного будинку земельної ділянки, на якій розташований цей будинок, або її частини, а тому районний суд безпідставно вважав, що право позивачки зазначеним рішенням не порушено.

Частинами 3, 4 ст.376 ЦПК України, передбачено, що підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що апеляційним судом встановлено, що ті обставини справи, які суд вважав невстановленими є доведеними, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Виділення квартири в окремий об`єкт само по собі не спростовує того факту, що вона розташована в багатоквартирному будинку та пийняті рішення не можуть порушувати права та законні інтереси інших мешканців.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 367,368,374,376,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова коле

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 липня 2019 року скасувати та прийняти постанову.

Позовну заяву ОСОБА_2 до Одеської міської ради, ОСОБА_3 про визнання рішення недійсним в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, задовольнити .

Визнати незаконним та скасувати пункт 44 додатку 1(Перелік громадян, яким надаються дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі (рішення Одеської міської ради від 26.04.2017 року № 1964-У11 « про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» стосовно надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку,господарських будівель і споруд( присадибна ділянка).

Стягнути з Одеської міської ради та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по 576 грн30 коп з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

О.С.Комлева