Справа № 141/659/20
Провадження № 22-ц/801/286/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Климчук С. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 рокуСправа № 141/659/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалив суддя ОСОБА_2 .

Рішення ухвалено у смт Оратові Вінницької області

Повний текст судового рішення складено 19 листопада 2020 року,

Встановив:

У жовтні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 28 квітня 2011 року.

При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

На підставі договору про надання банківських послуг банком відкрито відповідачу картковий рахунок із встановленим на нього кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та відповідачу надано у користування кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 24 000 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 28 липня 2020 року склалася заборгованість в загальній сумі 68 520,04 грн., із яких: 51 636,63 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 16 883,41 грн. заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 квітня 2011 року в розмірі 51 636,63 грн., що складає заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також 1584,06 грн. у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «Приватбанк», пославшись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду змінити в частині незадоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 16 883,41 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомилась та погодилась із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, ознайомилась з умовами кредитування, та приєдналася до запропонованої банком пропозиції. Договір у встановленому законом порядку відповідач не оспорювала, що свідчить про її згоду з усіма умовами цього договору. Крім анкети-заяви, відповідач підписала паспорт споживчого кредиту, у якому, зокрема, передбачено розмір процентної ставки 43,2% річних та розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 86,4% річних.

Відповідач ОСОБА_1 рішення суду не оскаржила та відзиву на апеляційну скаргу позивача не надала.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду позивач оскаржує в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 16 883,41 грн.; відповідач рішення суду не оскаржила, а тому суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду лише в оскаржуваній позивачем частині. При цьому враховується правильне застосування судом норм матеріального права та відсутність порушень норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 28 квітня 2011 року відповідач ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а. с. 17). Проте у цій анкеті-заяві не зазначено, який вид картки виявила бажання отримати відповідач (платіжну картку кредитка «Універсальна», пенсійну картку, дебетову особисту картку, зарплатну картку, картку GOLD, ощадкнижку (депозит), а також не зазначено розмір бажаного кредитного ліміту та розмір відсотків за користування кредитом. У позовній заяві позивач зазначив, що на підставі цієї заяви відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, розмір якого було збільшено до 24 000 грн.

У цій анкеті-заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також зазначила, що вона ознайомилась і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 28 липня 2020 року склалася заборгованість в загальній сумі 68 520,04 грн., із яких: 51 636,63 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 16 883,41 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а. с. 14).

Відмовляючи у стягненні на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві позичальника процентна ставка не визначена і матеріали справи не містять доказів того, що саме з наданими позивачем Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку ознайомилась відповідач, підписуючи анкету-заяву.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 28 квітня 2011 року, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути також заборгованість за простроченими відсотками.

На підтвердження позовних вимог позивач надав, зокрема, розрахунки заборгованості за договором № б/н від 28 квітня 2011 року, укладеним між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 30 травня 2015 року, на 30 вересня 2019 року та на 28 липня 2020 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), довідку про видані ОСОБА_1 кредитні картки за кредитним договором № б/н, анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписану сторонами 28 квітня 2011 року, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг із Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256. Проте матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписавши 28 квітня 2011 року анкету-заяву, на підставі якої отримала кредитну картку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у нарахованому банком розмірі.

Додана позивачем до позовної заяви довідка про основні умови кредитування, підписана відповідачем ОСОБА_1 27 травня 2020 року, містить інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування, щодо реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту за кредитними картками «Універсальна», «Універсальна Gold», «Картка Platinum», «Картка MC World Black Edition», «Картка Visa Signature», «Картка MC WorldElite», «Картка Visa Infinite». Проте ця довідка не містить інформації про те, яку саме картку видано відповідачеві: «Універсальна», «Універсальна Gold», «Картка Platinum», «Картка MC World Black Edition», «Картка Visa Signature», «Картка MC WorldElite» чи «Картка Visa Infinite», що відповідно позбавляє суд можливості визначити, який із зазначених у цій довідці розмір процентної ставки за користування кредитною карткою підлягав нарахуванню відповідачеві: 43,20%, 43,00% чи 37,20% річних (а. с. 18-20).

За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, надані банком витяг з Тарифів і витяг із Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже в даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625,1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

В постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Доводи апеляційної скарги в тому, що під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомилась та погодилась із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, ознайомилась з умовами кредитування, та приєдналася до запропонованої банком пропозиції, а договір у встановленому законом порядку не оспорювала, що свідчить про її згоду з усіма умовами цього договору, не заслуговують на увагу та не можуть слугувати підставою для скасування правильного рішення суду в оскаржуваній частині з огляду на те, що у анкеті-заяві від 28 квітня 2011 року, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена та позивач не надав доказів того, що саме надані ним витяг з Тарифів і Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписавши 28 квітня 2011 року анкету-заяву, на підставі якої отримала кредитну картку.

За правилами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи із принципу змагальності сторін, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості, саме обов`язком позивача є доведення належними та допустимими доказами умов кредитування та наявності заборгованості. Проте, як свідчать матеріали справи, позивач не довів належними та допустимими доказами факту погодження відповідачем умов договору, зокрема, в частині розміру процентів за користування кредитними коштами.

Доводи апеляційної скарги про те, що крім анкети-заяви, відповідач підписала паспорт споживчого кредиту, у якому, зокрема, передбачено розмір процентної ставки 43,2% річних та розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 86,4% річних, теж не спростовують правильного висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у зв`язку з тим, що у доданій позивачем до позовної заяви довідці про основні умови кредитування (паспорті споживчого кредиту) зазначено інформацію, зокрема, щодо основних умов кредитування та реальної процентної ставки за різними видами кредитних карток: «Універсальна», «Універсальна Gold», «Картка Platinum», «Картка MC World Black Edition», «Картка Visa Signature», «Картка MC WorldElite», «Картка Visa Infinite». Проте матеріали справи, в тому числі анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписана сторонами 28 квітня 2011 року, не містить інформації про те, який саме вид картки видано відповідачу ОСОБА_1 .

Крім того, зазначена довідка про основні умови кредитування (паспорт споживчого кредиту) підписана відповідачем ОСОБА_1 27 травня 2020 року (а. с. 20), тоді як анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку підписана сторонами 28 квітня 2011 року, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що такі умови кредитування стосуються укладеного між сторонами договору від 28 квітня 2011 року.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. В. Міхасішин