Справа № 301/65/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 травня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Ужгороді цивільну справу № 301/65/21 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Іршавського районного суду від 5 лютого 2021 року, повний текст якого складено 5 лютого 2021 року, головуюча суддя Пітерських М.О., -

встановив:

АТ КБ «ПриватБанк» 24.12.2020 пред`явило зазначений позов до ОСОБА_1 мотивуючи таким.

08.05.2007 ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг і на підставі підписаної цього дня заяви отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому був збільшений до 18600,00 грн. 14.07.2008 відповідачка підписала Довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Отже, сторони за правилами договору приєднання уклали кредитний договір, умови якого зафіксовані в Умовах і Правилах надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору і з якими відповідачка була ознайомлена, що підтверджується її підписом в анкеті-заяві. Підписання цих Умов і Правил позичальником не вимагається.

Відповідачка отримала кредитні кошти, користувалася картковим рахунком, що підтверджує наявність кредитних правовідносин між сторонами. Погашення заборгованості за кредитним договором позичальник повинен був здійснювати шляхом щомісячних платежів у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу.

Відповідно до п. 2.1.1.2.12. договору, з 01.03.2019 в разі порушення зобов`язань із повернення кредиту, сплати процентів, неустойки, інших зобов`язань, починаючи зі 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта він зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість за кредитом, а також проценти, які згідно зі ст. 625 ч. 2 ЦК України встановлюються у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна Gold».

Банк свої зобов`язання за договором виконав, надав кредитні кошти, а відповідачка свої порушила і спричинила виникнення боргу, який станом на 03.11.2020 склав 64038,84 грн, із яких заборгованість: за простроченим тілом кредиту 47779,99 грн, за простроченими відсотками 16258,85 грн.

Посилаючись на ці обставини, на порядок виконання договірних зобов`язань та на передбачене договором і нормами ЦК України право банку вимагати повернення заборгованого, банк просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 08.05.2007 у розмірі 64038,84 грн із вищеперерахованими її елементами та покласти на неї судові витрати.

Заочним рішенням Іршавського районного суду від 05.02.2021 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 08.05.2007 у сумі 47779,99 грн, у задоволенні інших вимог позову відмовлено, стягнуто з відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів ознайомлення відповідачки саме з тими умовами кредитування, на підставі яких розрахував борг і пред`явив позов, банком не були виконані вимоги закону щодо узгодження з позичальником умов кредитування щодо плати за кредит (відсотків), водночас відповідачка не заперечувала факт отримання від банку коштів та не надала доказів відсутності заборгованості, тому на користь банку належить стягнути фактично отримані від нього відповідачкою кошти.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване в частині відмови в стягненні з відповідачки відсотків за кредитним договором. Доводи скарги зводяться до такого.

Умови кредитування були належним чином узгоджені з відповідачкою, яка підписавши як Анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, так і Довідку про умови кредитування погодилася на них. Тому позичальник був обізнаний з умовами надання банківських послуг і кредитування, зокрема, з умовами сплати відсотків. Суд першої інстанції не дав у контексті укладення кредитного договору оцінки Довідці про умови кредитування, не перевірив розрахунку заборгованості та не врахував правову позицію, висловлену Верховним Судом у справі № 750/6058/17-ц в подібній ситуації.

З огляду на це суд безпідставно застосував правову позицію Верховного Суду в справі № 342/180/17, в якій мали місце інші фактичні обставини.

Отже, суд не мав підстав відмовляти у вимозі про стягнення з відповідачки відсотків за кредитним договором, які відповідають як природі платності кредитних відносин, так і умовам договору. Відмова в стягненні відсотків ставить під загрозу фінансову стабільність банку, завдає шкоди споживачам фінансових послуг, які розміщують у банку свої кошти, що в подальшому надаються банком у кредит.

Сторона просить скасувати рішення суду в оскарженій частині та задовольнити позов повністю, рішення суду в іншій частині просить залишити без змін.

Відповідачка ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує, відзиву на апеляцію позивача не подавала.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо кредитних зобов`язань та у відповідній частині законодавством про захист прав споживачів у редакції, що була чинною на час їх виникнення. Враховуючи положення, зокрема, ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 10 ч. 1, ст. 12 ч. 3, ст. 13 ч. 1, ст. 263 ч.ч. 1, 5, ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України та беручи до уваги, що позов пред`являвся з підстав, які згідно з позицією позивача надавали йому право нарахувати та вимагати стягнення боргу за кредитом і відсотками та обґрунтовувався відповідним чином, наявність у позивача відповідної правової підстави для нарахування зазначених платежів і для стягнення коштів, правильність застосування норм матеріального права підлягають перевірці судом під час розв`язання спору безвідносно до того, чи є з цього приводу заперечення або інші доводи.

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

14.07.2008 ОСОБА_1 заповнила у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 18). Анкета-заява містить ідентифікуючі дані ОСОБА_1 і, зокрема, таку інформацію:

у розділі щодо наявності картки або рахунку в ПриватБанку міститься запис: « НОМЕР_1 »;

у розділі «Банківські послуги» містяться записи та відмітки:

відмітка в полі «Кредитна картка «Універсальна»»;

у полі «Валюта» запис «UAH»;

у полі «Термін дії картки» запис «05/11»;

у полі «Кредитний ліміт у сумі» запис «300,00»;

у полі «Базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору __ % на місяць із розрахунку 360 днів у році» запис «1,9»;

у полях «Клієнт», «Дата», «Підпис» запис «14.07.08 р.» і рукописний підпис ОСОБА_1 ;

у полі «Відмітки банку» записи: про номер картки « НОМЕР_2 », про дату відкриття рахунку «08.05.07», про дату видачі картки (ПІН-коду) «14.07.08 р.», а також рукописні підписи ОСОБА_1 і працівника банку;

в Анкеті заяві міститься текст такого змісту:

«… Я ознайомився(-лась) і згоден(-на) з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування ПриватБанку ….

… Я погоджуюсь із тим, що ця заява разом Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг.

… Не заперечую проти інформування мене про стан моєї платіжної картки за допомогою e-mail або SMS.

Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт.

*Пам`ятка клієнта оформлюється і є невід`ємною частиною договору лише у випадках оформлення і видачі платіжної картки за кредитною схемою».

14.07.2008 ОСОБА_1 підписала також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить, зокрема, такі умови (в тексті Довідки російською):

тип кредитної лінії відновлювальна;

пільговий період (нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01% річних) 55 днів;

базова відсоткова ставка 1,9% на місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році);

розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості;

строк внесення щомісячних платежів до 25-го числа місяця, наступного за звітним;

пеня за несвоєчасне погашення заборгованості ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту;

пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10,00 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, за наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50,00 грн;

штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів 250,00 грн + 5% від суми позову;

визначені розміри комісій за зняття готівки в банкоматах та коштів з рахунку та інші комісії;

в Довідці міститься текст: «С финансовыми условиями предоставления Кредитки «Универсальная 55 дней льготного периода» и примерами расчета суммы платы за использование кредитных средств ознакомлен(а)».

До позовної заяви позивач додав Умови і Правила надання банківських послуг (Умови і Правила), час затвердження яких у документі не зазначений (а.с. 20-25), згідно з якими (в тексті Умов і Правил російською):

ці Умови і Правила визначають умови, на яких банк пропонує клієнтам платіжні картки та інші банківські послуги, зазначені в Заяві та в Пам`ятці клієнта; належним чином заповнена Заява підписується клієнтом і таким чином клієнт висловлює згоду, що Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають укладений договір надання банківських послуг (частина І розділ 1 «Вступ» п. 1.1., частина І розділ 2 «Терміни і поняття»);

мінімальний обов`язковий платіж (є обов`язковим для тримачів платіжних карт, які здійснюють операції за кредитною схемою) це розмір боргових зобов`язань тримача карти, які щомісячно належать до сплати тримачем протягом строку дії карти; даний платіж розраховується як сума овердрафту і суми щомісячного платежу, який складається з нарахованих до сплати процентів і частини заборгованості за кредитом; залежно від виду платіжної карти розмір і порядок розрахунків щомісячного платежу вказаний у Заяві та в Пам`ятці клієнта і виражений в процентному співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карт (частина І розділ 2 «Терміни і поняття»);

частина І розділ 2 «Умови обслуговування» містить такі положення:

для надання банківських послуг банк… видає клієнту карти, їх вид, строк дії визначений у Заяві та в Пам`ятці клієнта, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг; датою укладення договору є дата відкриття рахунку, вказана в розділі «Відмітки банку» Заяви (п. 3.1.);

порядок здійснення платіжних операцій з використанням платіжних карт, а також порядок отримання кредиту регулюється чинним законодавством України, нормами Міжнародних платіжних систем Visa International, MasterCard International, договором, Умовами і Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку; Пам`ятка клієнта оформлюється і є невід`ємною частиною договору тільки у випадках оформлення і видачі платіжної карти за кредитною схемою (п. 3.5.);

у розділі 8 «Відповідальність сторін» частини І міститься пункт 8.6., за змістом якого при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн + 5% від суми позову;

пункт 9.12. у розділі «Інші умови» частини І має редакцію, за якою «договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк»;

частина ІІ «Правила користування платіжною картою»:

строк дії карти вказано на лицьовій стороні карти (місяць і рік); карта дійсна до останнього календарного дня вказаного строку (п. 3.1.1.);

строки і порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картами зі встановленим Мінімальним обов`язковим платежем приведені в Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною договору, платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості за кредитом (п. 5.3.);

строк погашення за кредитом… за платіжними картами без встановленого Мінімального обов`язкового платежу провадиться наступним порядком: строк погашення процентів за кредитом щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту у повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (поле MONTH) (п. 5.4.);

черговість і розмір погашення боргових зобов`язань здійснюється в порядку, викладеному в Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною договору (п. 5.6.1.).

До вказаного тексту Умов і Правил банк додав дані про актуалізацію окремих положень Умов і Правил наказом по ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23.08.2006 № С-169 стосовно порядку оформлення кредитних договорів та погашення кредитів особами, які мають вклади (депозити) в банку, запровадження нових кредитних послуг тощо (а.с. 26-29).

Розрахунок заборгованості позивач склав за договором б/н від 08.05.2007, де визначив борг відповідачки станом на 03.11.2020 у розмірі 64038,84 грн, із яких заборгованість: за простроченим кредитом 47779,99 грн, за простроченими відсотками 16258,85 грн (а.с. 6-15). При цьому, розрахунок заборгованості складається з трьох частин:

розрахунок станом на 31.05.2015 за період з 14.07.2008 по 31.05.2015, де борг за кредитом 14735,07 грн, за відсотками 431,73 грн (а.с. 6-10);

розрахунок станом на 30.09.2019 за період з 01.06.2015 по 30.09.2019, де борг за поточним кредитом 42593,20 грн, за простроченим кредитом 849,15 грн, за відсотками 3011,24 грн, а також зафіксовано сплату на погашення заборгованості за сумою кредиту 64190,87 грн, пені 1200,00 грн (а.с. 11-14);

розрахунок станом на 03.11.2020 за період з 01.10.2019 по 03.11.2020, де борг за простроченим кредитом 47779,99 грн, за простроченими відсотками 16258,85 грн, а також зафіксовано сплату на погашення заборгованості за простроченою сумою кредиту 864,15 грн, за простроченими відсотками 2456,86 грн (а.с. 15).

Суду першої інстанції позивач також надав:

довідки АТ КБ «ПриватБанк» без дати їх складання, вихідної реєстрації та підпису уповноваженої на складання довідок особи (які не є належними в розумінні ст.ст. 77-80, 95 ЦПК України доказами щодо відповідних обставин) про те, що:

між банком і ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір без номера і без дати, за яким 08.05.2007 була відкрита кредитна картка № НОМЕР_2 з терміном дії «05/15», 28.12.2015 кредитна картка № НОМЕР_3 з терміном дії «04/18», 18.08.2014 кредитна картка № НОМЕР_4 з терміном дії «08/18» і 10.05.2018 кредитна картка № НОМЕР_5 з терміном дії «03/22» (а.с.16);

за кредитним договором без дати і номера мали місце:

старт карткового рахунку 08.05.2007 (інформація НОМЕР_2 );

встановлення/зміна кредитного ліміту: 14.07.2008 300,00 грн, 18.09.2008 2000,00 грн, 15.09.2009 3000,00 грн, 16.09.2009 3000,00 грн, 13.09.2010 7800,00 грн, 23.01.2011 9800,00 грн, 27.02.2011 11800,00 грн, 20.03.2011 14800,00 грн, 21.03.2011 14800,00 грн, 28.12.2015 14800,00 грн, 31.01.2017 18600,00 грн, 04.07.2019 0,00 грн (а.с.17);

банківську виписку за договором без номера і дати з даними за період з 14.07.2008 по 26.03.2020, якою фактичний оборот коштів зафіксований:

за карткою № НОМЕР_2 з 14.07.2008 по 01.03.2020, при цьому, остання операція поповнення коштів за цією карткою була зафіксована 14.05.2015, після чого з картки здійснювалися тільки операції списання банком коштів (відсотків);

за карткою № НОМЕР_4 оборот розпочинається з 23.05.2015, за карткою № НОМЕР_3 оборот розпочинається з 28.12.2015;

за карткою № НОМЕР_5 оборот розпочинається з 25.05.2018 (а.с. 73-75).

Попри вказівку в Анкеті-заяві на 08.05.2007 як на дату відкриття карткового рахунку та день видачі платіжної картки № НОМЕР_2 дані про рух коштів з цієї дати відсутні як у розрахунку боргу, так і в банківській виписці. За даними банківської виписки та розрахунку заборгованості останнє за часом внесення коштів шляхом поповнення картки готівкою на погашення заборгованості перед банком відповідачкою здійснено 16.08.2019 у сумі 1000,00 грн, останній за часом платіж на погашення заборгованості відповідачка внесла 10.12.2019 у сумі 1492,50 грн (автоматичне погашення заборгованості шляхом списання коштів з іншого карткового рахунку), після чого внесення нею платежів на користь банку не фіксувалося.

У розрахунку заборгованості відображено нарахування відсотків за кредитом у періоди:

з 14.07.2008 по 31.12.2012 за ставкою 22,8% річних;

з 04.01.2013 по 29.08.2014 за ставкою 30,0% річних;

з 01.09.2014 по 31.03.2015 за ставкою 34,8% річних;

з 01.04.2015 по 31.05.2015 за ставкою 43,2% річних;

з 01.06.2015 по 04.08.2015 за ставкою 34,8% річних;

з 05.08.2015 по 25.12.2015 за ставкою 43,2% річних;

з 28.12.2015 по 30.09.2020 за ставкою 42,0% річних;

з 01.10.2019 по 29.02.2020 за ставкою 84,0% річних (відсоткова ставка на прострочений кредит);

з 01.03.2020 по 03.11.2020 відсотки не нараховувалися.

Станом на 31.12.2012 (останній за часом день нарахування відсотків, узгоджених 14.07.2008 під час укладення кредитного договору) у розрахунку визначені: поточна заборгованість за сумою кредиту 6447,38 грн, прострочена заборгованість за кредитом не фіксувалася, загальний залишок заборгованості за відсотками 150,75 грн, пеня 0,00 грн, тобто, прострочена заборгованість за сумою кредиту та відсотками не фіксувалася, пеня на таку не нараховувалася, у подальших місяцях поточна заборгованість за відсотками сплачувалася позичальником, зокрема, у січні та лютому 2013 року були сплачені 305,88 грн на погашення відсотків, сума у 150,75 грн була погашена.

Інші дані щодо руху коштів та платіжної (кредитної) картки позивачем не надавалися.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів, інших правочинів та інших юридичних фактів (ст. 11 ч. 1, ч. 2 п.п. 1, 4 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч. 1 ЦК України). Користування чужими коштами зазвичай є платним, сплата процентів за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події; якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 610, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України, цивільні права та обов`язки повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати (за відповідних умов достроково) виконання порушеного зобов`язання; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в т.ч., вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки.

Поряд із цим, за змістом положень Конституції України, ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон № 1023-ХІІ) щодо укладання договору про споживчий кредит:

держава захищає права споживачів (ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1 Закону № 1023-ХІІ);

договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 626 ч. 1, ст. 627 ЦК України);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 628 ч. 1, ст. 634 ч. 1 ЦК України);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; проценти за кредитним договором, а також забезпечення зобов`язань за кредитними договором, зокрема, штрафом, пенею, які одночасно є видами цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язань, є істотними умовами кредитного договору, що випливають із його предмету, правової природи й суті відповідних правовідносин; недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню, за загальним правилом, недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення; споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі (ст.ст. 546, 548, 549, 550, ст. 638 ч. 1, ст. 1054 ЦК України, ст. 11 ч. 4 абз. 2, 3 Закону № 1023-XII));

кредитний договір укладається в письмовій формі, його зміст може бути зафіксований як в одному, так і в кількох документах, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий позичальнику (споживачеві), покладається на кредитодавця (ст. 207 ч.ч. 1, 2, ст. 208 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 639 ч.ч. 1, 2, ст. 1054, ст. 1055 ч. 1 ЦК України, ст. 11 ч. 1, ч. 4 абз. 1 Закону № 1023-XII);

кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), визнання його судом недійсним не вимагається (ст. 215 ч. 2, ст. 218 ч. 1, ст. 1055 ч. 2 ЦК України).

Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 12 ч. 1, ст. 13 ч. 3 ЦПК України); кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч.ч. 2, 3, ст. 13 ч. 1, ст.ст. 76-81 ЦПК України).

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Виходячи з сукупності наявних у справі доказів і матеріалів слід дійти висновку про укладення сторонами кредитного договору 14.07.2008, коли ними були в письмовій формі узгоджені істотні умови кредитування. У справі немає доказів підписання ОСОБА_1 . Анкети-заяви 08.05.2007 та звернення її цього дня по кредит. Належних і допустимих доказів укладення кредитного договору 08.05.2007 позивач не надав, самі по собі факти видачі в цей день відповідачці платіжної картки № НОМЕР_2 та відкриття карткового рахунку за відсутності інших документів, які складають кредитний договір, письмових доказів узгодження на цей момент умов кредитування не свідчать достовірно про укладення саме кредитного договору на відповідних умовах. Доказів надання відповідачці 08.05.2007 кредитних коштів у справі теж немає.

Тим часом, якщо Умови і Правила визначають загальні умови, на яких будь-яка особа може укласти кредитний договір за правилами договору приєднання, то у Пам`ятці клієнта (Довідці про умови кредитування) поряд зі змістом Анкети-заяви визначаються індивідуальні умови кредитування конкретного позичальника, що можуть відрізнятися від загальних умов. Саме індивідуальні умови кредитування передбачають суму кредиту, відсоткову ставку за кредитом, комісії, умови відповідальності за порушення зобов`язань тощо.

Таким чином, у справі є докази, що підтверджують узгодження сторонами умов кредитування лише станом на 14.07.2008, саме на цих умовах відповідачці був установлений у гривні кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн і базова відсоткова ставка 1,9% на місяць (22,8% річних), а також враховуючи вказівку на конкретну кредитну картку, строк дії якої та фактичного її використання відповідачкою підтверджується даними банківської виписки, строк кредитування по 31.05.2015.

Строк дії картки № НОМЕР_2 , що була видана 08.05.2007 і саме на яку був у подальшому 14.07.2008 встановлений кредитний ліміт, закінчився 31.05.2015, а картка № НОМЕР_3 з терміном дії по квітень 2018 року була видана лише 28.12.2015 (через сім місяців після спливу строку дії першої картки). Для пов`язування платіжної/кредитної картки (карток), які були видані після 31.05.2015 і щодо руху коштів за якими є певні дані, з кредитним договором, на який вказує позивач, немає належних підстав і доказів, на видачу конкретної картки (карток) в рамках такого договору позивач не посилався, в позовній заяві про це не вказував.

Доказів узгодження в порядку, передбаченому Умовами і Правилами (шляхом оформлення Пам`ятки клієнта, Довідки про умови кредитування чи будь-якого іншого документа з індивідуальними умовами кредитування) інших умов кредитування, в тому числі, щодо умов користування коштами, плати за кредит (відсоткової ставки та порядку її нарахування), комісій, відповідальності за порушення зобов`язань, використання, видачі кредитної картки після 31.05.2015 тощо у справі немає.

Із урахуванням наведеного, відповідачка повинна була ясно, у передбаченій законом, у даному випадку письмовій формі здійснити своє волевиявлення щодо укладання чи продовження дії кредитного договору з індивідуальними умовами кредитування, зміни таких умов шляхом підписання відповідного документа (документів, за потреби відповідних положень Умов і Правил), у якому (яких) такі умови зафіксовані (вищенаведені норми закону та ст. 203 ч.ч. 3, 4, ст. 205 ЦК України). Дотримання належної форми і порядку укладання, продовження дії договору, зміни умов кредитування є обов`язком саме кредитора сторони, яка запропонувала укласти договір невизначеному колу осіб, розробила його умови (ст. 634, ст. 641 ч. 1 ЦК України). Ці вимоги закону не були виконані повною мірою, а саме, щодо умов, які не були включені до Анкети-заяви та Довідки про умови кредитування, у справі немає жодного підписаного відповідачкою документа, який би доводив факт узгодження з нею інших, окрім як указаних вище, конкретних індивідуальних умов кредитування.

На час розгляду справи судом не видається можливим установленим порядком безспірно з`ясувати умови, на яких були на відповідний час надані банком кошти відповідачці і які не були включені до Анкети-заяви та Довідки про умови кредитування, зокрема, щодо порядку сплати за кредитом, відсоткової ставки за кредитом понад 22,8% річних, комісій, які впливають на сукупну вартість кредиту, конкретної відповідальності за порушення грошових зобов`язань, тоді як ці елементи належать до істотних умов кредитного договору. Наданими позивачем документами не встановлюються факти і обставини щодо дійсних умов надання коштів поза тими, що були зафіксовані в Анкеті-заяві та Довідці про умови кредитування, такі факти і обставини повинні бути встановлені лише письмовим доказом власне текстом договору з індивідуальними умовами кредитування, що тільки й може бути належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом щодо умов договору.

З огляду на надані позивачем матеріали, відсутність погоджених сторонами індивідуальних умов кредитування поза визначеними Анкетою-заявою Довідкою про умови кредитування, доводи позову щодо таких інших умов надання коштів не можуть бути враховані. Здійснення сторонами певних цивільних прав і обов`язків, що виникли внаслідок їхніх дій, не спростовує факту недотримання належної форми договору, сама по собі сплата певних платежів відповідачкою не може свідчити про належне досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, про обізнаність з усіма умовами договору, якщо не були дотримані вимоги закону щодо відповідного оформлення правовідносин.

При вирішенні вимог щодо стягнення відсотків має значення строк виконання відповідного зобов`язання. Верховний Суд у постановах від 16.01.2018 у справі № 305/1133/15-ц, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц і в інших постановах сформулював правові позиції, за змістом яких, зокрема:

стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору, в тому числі, з урахуванням зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, законом не передбачено; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України;

в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач визначив і пред`явив до стягнення відсотки, нараховані за період з 14.07.2008 по 03.11.2020, де період з 01.06.2015 після закінчення строку дії договору в межах строку кредитування, який виходячи з фактичних обставин справи підтверджується. Нарахування відсотків у такий спосіб безпідставне, позаяк умовами договору це не передбачено, після закінчення строку договору правових підстав для нарахування, сплати, стягнення відсотків за передбаченою договором, в тому числі, за підвищеною ставкою, немає. Заборгованість за відсотками слугує базою для нарахування неустойки (пені, штрафу), тому відсутність цієї бази внаслідок безпідставності нарахування заборгованості за відсотками за період після закінчення строку дії договору вже сама по собі виключає обґрунтованість нарахування відповідної неустойки.

Один лиш розрахунок заборгованості за відсутності інших необхідних доказів не є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом щодо заборгованості за елементами, які не охоплюються узгодженою сторонами Анкетою-заявою та Довідкою про умови кредитування. Понад те, і наданий позивачем розрахунок заборгованості безвідносно до вищенаведеного стосовно строку кредитування та нарахування відсотків не ґрунтується ані на законі, ані на договорі.

Як випливає із зафіксованих у розрахунку заборгованості даних, позивач визначив борг за кредитом шляхом включення до тіла кредиту:

витрат, що здійснювалися відповідачкою за рахунок наданих банком коштів,

починаючи з 01.06.2015 і по 30.09.2019 відсотків, що нараховувалися на суму кредиту;

починаючи з 01.12.2016 і по 01.09.2019 пені.

При цьому у відповідних періодах:

нараховані відсотки, що відображалися в колонці розрахунку «Відсотки погашені за рахунок кредита», а також пеня, яка нараховувалася в період з грудня 2016 по вересень 2019 року, послідовно додавалися до суми кредиту і на суму кредиту, що визначалася і збільшувалася в такий спосіб, так само послідовно нараховувалися відсотки в кожному наступному розрахунковому місяці;

на визначену і щоразу збільшувану в такий спосіб заборгованість за сумою кредиту і відсотками в разі порушення зобов`язань зі сплати на користь банку коштів нараховувалася пеня;

при визначенні остаточної заборгованості за сумою кредиту враховувалися кошти, що вносилися відповідачкою на погашення заборгованості перед банком, відображені в помісячному обліку руху коштів.

За період з 14.07.2008 по 03.11.2020 за даними розрахунку заборгованості (з розбивкою по роках) зафіксовані такі нарахування:

у періоді з 14.07.2008 по 31.05.2015 утворилася поточна заборгованість за кредитом у сумі 14735,07 грн за відсутності в розрахунку даних про сплату відсотків за рахунок кредиту та включення таких відсотків до суми кредиту, а також на кінець періоду утворилася поточна заборгованість за відсотками в сумі 431,73 грн;

витрати, що здійснювалися відповідачкою за рахунок наданих банком коштів:

з 01.06.2015 по 31.12.2015 16198,96 грн (без врахування визначеної станом на 31.05.2015 заборгованості за кредитом у 14735,07 грн, яка була з 01.06.2015 в сумі 15166,80 грн врахована в числі заборгованості за наданим кредитом);

з 01.01.2016 по 31.12.2016 20062,20 грн;

з 01.01.2017 по 31.12.2017 8985,60 грн;

з 01.01.2018 по 31.12.2018 8965,60 грн;

з 01.01.2019 по 31.12.2019 8985,60 грн;

з 01.01.2020 по 03.11.2020 2226,59 грн;

разом 65424,55 грн, що були включені до суми кредиту;

відсотки, що з 01.06.2015 по 30.09.2019 нараховувалися на суму кредиту за ставками 2,9%, 3,6% 3,5% на місяць:

з 01.06.2015 по 31.12.2015 3286,02 грн (включаючи нараховані станом на 31.05.2015 відсотки в сумі 437,73 грн, які були 01.06.2015 додані до суми кредиту);

з 01.01.2016 по 31.12.2016 5275,26 грн;

з 01.01.2017 по 31.12.2017 10815,50 грн;

з 01.01.2018 по 31.12.2018 13449,52 грн;

з 01.01.2019 по 30.09.2019 19595,82 грн;

разом 52422,12 грн, що були включені до суми кредиту;

відсотки, що з 01.11.2019 по 29.02.2020 нараховувалися на суму кредиту за ставкою 7% на місяць (відсоткова ставка на прострочений кредит), не включалися до суми кредиту;

пеня, яка нараховувалася з 01.12.2016 і по 01.09.2019 в сумі 1200,00 грн і відповідно до розрахунку була включена до суми кредиту;

таким чином, до суми кредиту були включені 133781,74 грн (14735,07 грн + 65424,55 грн + 52422,12 грн + 1200,00 грн);

погашення відповідачкою заборгованості перед банком:

з 01.06.2015 по 31.12.2015 20162,98 грн;

з 01.01.2016 по 31.12.2016 22759,98 грн;

з 01.01.2017 по 31.12.2017 12528,26 грн;

з 01.01.2018 по 31.12.2018 16034,88 грн;

з 01.01.2019 по 31.12.2019 17290,51 грн;

з 01.01.2020 по 03.11.2020 0,00 грн;

разом 88776,61 грн.

Банк у період з 01.06.2015 по 30.09.2019 систематично додавав до суми кредиту нараховані відсотки, нараховуючи в подальшому на таку збільшувану суму кредиту нові відсотки, а також у період з 01.12.2016 і по 01.09.2019 пеню. Таке збільшення суми кредиту підтверджується помісячними даними розрахунку заборгованості:

за рахунок відсотків, до прикладу:

заборгованість за наданим кредитом станом на 31.05.2015 складала 14735,07 грн, у періоді з 01.06.2015 по 30.06.2015 до цієї суми були додані 431,73 грн нарахованих на 31.05.2015 відсотків, що утворило заборгованість за наданим кредитом у розмірі 15166,80 грн, а з урахуванням руху коштів і нарахувань за місяць (включаючи сплачені на погашення заборгованості 750,00 грн) дало заборгованість за наданим кредитом на 30.06.2015 у сумі 14416,80 грн;

заборгованість за наданим кредитом станом на 31.10.2016 складала 15952,52 грн, у періоді з 01.11.2016 по 30.11.2016 до цієї суми були додані 748,80 грн зафіксованих витрат клієнтом кредитних коштів і 564,22 грн нарахованих процентів, що утворило заборгованість за наданим кредитом у розмірі 17265,54 грн і з урахуванням руху коштів і нарахувань за місяць (включаючи сплачені на погашення заборгованості 600,23 грн) дало заборгованість за наданим кредитом на 30.11.2017 у сумі 16665,31 грн;

заборгованість за наданим кредитом станом на 31.05.2018 складала 26352,85 грн, у періоді з 01.06.2018 по 30.06.2018 до цієї суми були додані 748,80 грн зафіксованих витрат клієнтом кредитних коштів і 956,42 грн нарахованих процентів, що утворило заборгованість за наданим кредитом у розмірі 28058,07 грн і з рахуванням руху коштів і нарахувань за місяць (включаючи сплачені на погашення заборгованості 1005,06 грн) дало заборгованість за наданим кредитом на 30.06.2019 склала 27053,01 грн;

за рахунок відсотків і пені, до прикладу:

заборгованість за наданим кредитом станом на 31.01.2019 складала 32437,03 грн, у періоді з 01.02.2019 по 28.02.2019 до цієї суми були додані 1674,80 грн нарахованих процентів, 748,80 грн зафіксованих витрат клієнтом кредитних коштів і 50,00 грн стягнутої з відповідачки пені, що утворило заборгованість за наданим кредитом у розмірі 34910,63 грн і з урахуванням руху коштів і нарахувань за місяць (включаючи сплачені на погашення заборгованості 1097,28 грн) дало заборгованість за наданим кредитом на 28.02.2019 у сумі 33813,35 грн;

заборгованість за наданим кредитом станом на 30.04.2019 складала 37501,30 грн, у періоді з 01.05.2019 по 31.05.2019 до цієї суми були додані 2546,70 грн нарахованих процентів і 100,00 грн стягнутої з відповідачки пені, що утворило заборгованість за наданим кредитом у розмірі 40896,80 грн і з урахуванням руху коштів і нарахувань за місяць (включаючи сплачені на погашення заборгованості 2148,50 грн) дало заборгованість за наданим кредитом на 31.05.2019 у сумі 38748,30 грн;

заборгованість за наданим кредитом станом на 31.08.2019 складала 41997,33 грн, у періоді з 01.09.2019 по 30.09.2019 до цієї суми були додані 2239,17 грн нарахованих процентів, 20,00 грн зафіксованих витрат клієнтом кредитних коштів і 50,00 грн стягнутої з відповідачки пені, що утворило заборгованість за наданим кредитом у розмірі 44306,50 грн і з урахуванням руху коштів і нарахувань за місяць (включаючи сплачені на погашення заборгованості 864,15 грн) дало заборгованість за наданим кредитом на 31.05.2019 у сумі 43442,35 грн;

Застосування такого алгоритму нарахувань призвело до штучного збільшення обліковуваної суми (тіла) кредиту за рахунок коштів, які не видавалися відповідачці фактично. На збільшену за рахунок додавання нарахованих відсотків і пені суму кредиту нараховувалися нові відсотки і пеня. Саме в такий спосіб позивач (з урахуванням сум, які вносилися відповідачкою на погашення заборгованості) визначив заборгованість за сумою кредиту в розмірі 47779,99 грн, а також виходячи з такого алгоритму здійснював нарахування відсотків і пені. Втім, позивач не надав суду доказів наявності в нього права відповідно до закону та/або договору здійснювати нарахування в зазначений спосіб, доказів узгодження цього з відповідачкою, доведення до її відома таких умов нарахувань.

Доказів про передбачення в будь-який спосіб можливості зарахування пені до суми кредиту, рівно як і можливості нарахування на збільшену в такий спосіб суму кредиту процентів і пені в справі немає, а фактичне нарахування неустойки на неустойку суперечить правовій природі неустойки (ст. 549 ЦК України, інші норми законодавства) і є недопустимим.

У цьому зв`язку ті обставини, що станом на 05.08.2015 і на 31.03.2016 відповідачка повністю погашала всю заборгованість перед банком не можуть братися до уваги, оскільки щонайменше з 01.06.2015 заборгованість нараховувалася за вищевказаним неузгодженим з відповідачкою алгоритмом, який за рахунок безпідставного включення до суми кредиту відсотків і пені спотворював базу для нарахувань і, відповідно, всі подальші нарахування.

Наявні в справі Умови і Правила не містять відповідних умов договору, а сформульовані в них умови не підтверджують права позивача діяти в такий спосіб. Зрештою, надані позивачем суду Умови і Правила не відповідають тим, положеннями яких обґрунтовувалися пред`явлені до відповідача вимоги. До прикладу, у позовній заяві банк посилається на пункт 2.1.1.2.12. Умов і Правил в редакції, що почала діяти з 01.03.2019 і передбачає, що в разі порушення зобов`язань із повернення кредиту, сплати процентів, неустойки, інших зобов`язань, починаючи зі 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта він зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість за кредитом та процентами від суми неповерненого у строк кредиту, які згідно зі ст. 625 ч. 2 ЦК України встановлюються у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна Gold». Однак, у справі немає редакції Умов і Правил від 01.03.2019, на момент укладення кредитного договору таких не існувало, в наявній редакції такий пункт взагалі відсутній.

Беручи до уваги, що для визначення в обраний позивачем спосіб елементів пред`явленого до стягнення боргу правових підстав немає, наявність або відсутність фактичної заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» підлягає в межах наявних у справі доказі і матеріалів визначенню шляхом зменшення загальної суми, яка відповідно до позиції позивача та розрахунку заборгованості кваліфікується як сума (тіло) кредиту (133781,74 грн), на безпідставно включені до цієї суми відсотки (52422,12 грн) і пеню (1200,00 грн), а також на суму коштів, внесених відповідачкою у рахунок погашення заборгованості (88776,61 грн): 133781,74 грн 52422,12 грн 1200,00 грн 88776,61 грн = - 8616,99 грн. Відсотки в межах узгоджених із відповідачкою умов кредитування були нею сплачені повністю, а для стягнення відсотків поза межами таких узгоджених умов немає ані фактичних, ані правових підстав.

Мотивуючи свою апеляцію, позивач послався на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 у справі № 750/6058/17-ц про те, що підписавши Анкету-заяву та Довідку про умови кредитування позичальник і банк у належній формі уклали кредитний договір за правилами договору приєднання. Таке посилання саме по собі відповідає обставинам справи щодо факту укладення кредитного договору (проте, не 08.05.2007, як про це стверджує позивач, а 14.07.2008), письмового узгодження сторонами умов кредитування станом на 14.07.2008 та не суперечить по суті ані рішенню суду першої інстанції, який з урахуванням фактичних обставин щодо нарахування відсотків констатував відсутність належних договірних відносин саме щодо відсотків, ані встановленому під час апеляційного розгляду справи. Окрім цього, в зазначеній постанові суд касаційної інстанції вкотре вказав на можливість нарахування та стягнення відсотків за кредитом лише за погодженою письмово сторонами відсотковою ставкою.

Надані позивачем суду Умови і Правила є об`ємними та складними для сприйняття і розуміння звичайним споживачем фінансових (кредитних) послуг, а свій позов банк умотивував посиланням на Умови і Правила, яких у справі немає. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 висловила правову позицію щодо укладення кредитного договору зі споживачем фінансових послуг за правилами договору приєднання та стягнення на вимогу кредитора боргу за таким договором, згідно з якою покладання на слабшу сторону споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору за обставин, коли пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору, не відповідає основним засадам цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, принципу справедливості, добросовісності та розумності.

З огляду на обставини справи, характер спірних правовідносин та суть цього висновку він у відповідних межах підлягає врахуванню в спорі.

Тож право кредитора на пред`явлення відповідних вимог не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення відповідних вимог.

В справі, що розглядається, таких підстав для стягнення боргу немає, розрахунок пред`явлених до стягнення сум, на перевірці якого наполягав апелянт, не можна визнати обґрунтованим, здійсненим відповідно до чітко визначених і погоджених сторонами умов кредитування та підтвердженим доказами. У частині стягнення відсотків суд першої інстанції відмовив правильно по суті. Проте, вирішуючи позов за вимогою про стягнення суми кредиту суд першої інстанції не врахував дійсних обставин і умов, з урахуванням яких була визначена кредитором відповідна сума, яка, своєю чергою, слугувала базою для нарахування відсотків і неустойки. Під час апеляційного розгляду справи встановлена неправомірність розрахунку кредитором суми кредиту та похідних від неї нарахувань як така.

Позивач не виконав свого обов`язку доказування підстав і умов для стягнення всіх елементів боргу за кредитним договором, не подав відповідні докази суду першої інстанції, як це вимагається ст. 83 ч.ч. 2, 8, ст. 177 ч. 5 та іншими нормами ЦПК України, а також не навів підстав щодо неможливості подання таких доказів, тож перешкод у доказуванні не мав. По суті у справі немає доказів щодо обставин, які мають істотне значення в спорі. Позивач, розпорядившись процесуальними правами та здійснюючи обов`язок доказування вільно, на власний розсуд, просив суд першої інстанції розглянути справу без виклику його представника, на підставі наданих ним доказів, які вважав достатніми для задоволення позову (а.с. 4, 49, 50). Доводи позову, а також доводи апеляції ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Виходячи з викладеного вище, доводи позивача про належне узгодження умов кредитування поза тими, що були визначені Анкетою-заявою та Довідкою про умови кредитування, з дотриманням вимог закону, та, відповідно, про наявність підстав для застосування правил щодо стягнення боргу за кредитним договором із такими умовами не можуть бути враховані судом. Такі доводи не можуть розглядатися поза сукупністю інших обставин справи і не створюють підстав для визнання факту належного досягнення згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору поза складеними 14.07.2008 документами, тоді як саме з урахуванням таких належно не узгоджених умов була визначена, розрахована та пред`явлена до стягнення заборгованість.

Суд першої інстанції не мав підстав для задоволення вимог, у яких відмовив, і в цьому сенсі правильно в зазначеній частині врахував правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 хоча й за інших фактичних обставин (коли про узгодження сторонами індивідуальних умов кредитування взагалі не йшлося, підписана позичальником Пам`ятка клієнта (Довідка про умови кредитування) була відсутня), проте, в ситуації, коли мала місце фактична правова невизначеність щодо умов кредитування. Водночас суд не встановив з належною повнотою фактичних обставин справи та повною мірою не врахував дійсних фактичних і правових підстав, із яких належало відмовити в позові. Доводи апеляції не спростовують правильності по суті та обґрунтованості відмови в частині вимог позову та не дають підстав для задоволення відповідних вимог банку. Поряд із цим, не може бути погіршене правове становище позивача, який подав апеляцію на судове рішення, за відсутності апеляції протилежної сторони. Відповідачка ОСОБА_1 рішення суду в частині стягнення з неї на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» 47779,99 грн заборгованості не оскаржувала.

Відтак, з урахуванням положень ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України і на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 цього Кодексу апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині правового обґрунтування щодо підстав для відмови в позові відповідно до встановленого під час апеляційного розгляду справи, а також в частині вказівки на дату укладення кредитного договору з «08 травня 2007 року» на «14 липня 2008 року», залишивши в іншому резолютивну частину рішення суду щодо стягнення суми коштів без змін.

Керуючись ст. 367 ч.ч. 1, 4, ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково, заочне рішення Іршавського районного суду від 5 лютого 2021 року змінити щодо обґрунтування мотивувальної частини рішення та замінити цифри і слова «08 травня 2007 року» цифрами і словами «14 липня 2008 року».

В іншому резолютивну частину рішення суду щодо стягнення суми коштів залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді