Справа № 484/435/21 Головуючий у 1-й інстанції Шикеря І. А.
Провадження № 22ц/812/1093/21 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

1 червня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Колосовського С. Ю., Тищук Н. О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Шикері І. А. у місті Первомайськ Миколаївської області зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 27 494 грн 64 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_1 25 травня 2011 року з метою отримання банківських послуг та оформлення картки підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Однак, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної картки, у визначені строки не погашав суму основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитними коштами.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 березня 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь банка 9 236 грн боргу за кредитом та 762 грн 49 коп. судового збору.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що усі умови кредитування повинні бути узгоджені сторонами у письмовій формі, однак при підписанні заяви з відповідачем не узгоджувалися порядок та умови нарахування процентів за користування кредитом, а Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається банк як на підставу для нарахування та стягнення процентів за користування кредитом, відповідачем не підписані. Тому на користь банка підлягає стягненню лише заборгованість за тілом кредиту.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду у частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в цій частині, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов та стягнути проценти.

На думку представника позивача висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами, зроблений внаслідок невстановлення судом дійсних прав та обов`язків сторін, які обумовлені кредитним договором, ґрунтується на припущеннях, а також спростовується підписаною відповідачем заявою.

Зазначав, що підписання відповідачем заяви із зазначенням в ній конкретних умов кредитування свідчить про його згоду з укладенням договору про надання банківських послуг та ознайомлення з умовами кредитування, а активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що також підтверджується випискою з карткового рахунку, з якого вбачається користування коштами та їх часткове погашення.

Крім того право банку нараховувати проценти за користування кредитом в розмірі 3% на місяць передбачено підписаною відповідачем довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна».

При цьому зазначав, що на момент подачі позову, вважав надані докази достатніми, тому надав довідку про умови кредитування після отримання копії оскаржуваного рішення з якого дізнався про необхідність надання додаткових доказів, які просив долучити до матеріалів справи.

Вказував, що відповідач не спростував факт укладення договору та узгодження розміру процентів за його користування, не заперечував розмір наявної заборгованості.

Звертав увагу суду на те, що Законом України «Про банки та банківську діяльність» заборонено надання безпроцентних кредитів.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 18 та 31 травня 2021 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2011 року ОСОБА_1 підписана заява про приєднання до надання банківських послуг без зазначення різновиду платіжної картки ПАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», з кредитним лімітом 500 грн (а.с.12). Будь-яких інших умов в заяві не зазначено.

Того ж дня відповідачем підписано довідку про умови кредитування, надану банком до суду апеляційної інстанції, за змістом якої за користування коштами він зобов`язався сплачувати 3 проценти в місяць базової процентної ставки по кредитному ліміту з розрахунку 360 днів на рік, та погашення заборгованості шляхом здійснення щомісячних платежів в розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн (а.с.80).

Відповідно до довідки наданої банком слідує, що кредитні кошти позичальнику надані у відповідності до встановленого банком розміру кредитного ліміту, який на протязі використання ОСОБА_1 банківської платіжної картки постійно змінювався.

Так, за картковим рахунком ОСОБА_1 станом на 4 жовтня 2012 року кредитний ліміт коштів встановлено в розмірі 2 000 грн, із його подальшим збільшенням до 4 000 грн 8 січня 2013 року, до 8 000 грн - 25 липня 2013 року, та до 9 600 грн - 11 серпня 2013 року, та зі зменшенням до 8 580 грн 16 - грудня 2013 року і до 8 070 грн - 23 квітня 2014, а також зведенням його до 0,00 грн 14 січня 2020 року (а.с.10).

Кінцевий термін повернення банківських коштів визначено за строком дії платіжної картки, яка була надана позичальнику для користування кредитними коштами, та мала термін дії до квітня 2016 року (а.с.11).

Відтак, договір, укладений між сторонами складається з заяви позичальника, довідки про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, Умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою, які узгоджені з позичальником ОСОБА_1 шляхом підписання довідки про умови кредитування, та яка є скороченим варіантом «Умов та Правил надання банківських послуг», зокрема щодо такої суттєвої умови кредитування, як щомісячний розмір процентів за користування кредитом (3% щомісяця) (а.с.80).

Інших умов кредитування позичальником не узгоджувалося, та будь-яких заяв або довідок не підписувалося.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

За матеріалами справи слідує, що позичальник ОСОБА_1 ознайомився та узгодив саме ті умови та правила кредитування, до яких він приєднався шляхом підписання заяви 25 травня 2011 року, рахунок за якою відкрито 13 вересня 2012 року (а.с.10, 11, 51).

Тому до матеріалів справи банком надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг, зі змінами внесеними згідно наказу №СП-2010-256 від 6 березня 2010 року (а.с.14-38), який є належним доказом в тій частині, що узгоджена з позичальником, і може бути застосована до правовідносин, які склалися між сторонами.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів на погодження позичальника сплатити проценти у розмірі 3% на місяць за користування кредитними коштами не відповідає матеріалам справи.

А тому рішення в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини 1 статті 1056? ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до Умов та правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, які згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковими для судів.

Строк дії картки закінчився у квітні 2016 року (а.с.11).

Між тим, станом на 13 січня 2021 року, після закінчення строку дії картки, банком розрахована заборгованість відповідача за кредитним договором, яка складає, на його думку, крім тіла кредиту, з 18 258 грн 64 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, частина яких нарахована після закінчення строку дії платіжної картки, а починаючи з квітня 2015 року ще й за підвищеною відсотковою ставкою 43,2% річних, яка позичальником не узгоджена (а.с.5-9).

Крім цього, з доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що розмір заборгованості за процентами за користування кредитом за первісною процентною ставкою по останній день дії платіжної картки становить 9 грн 62 коп., а враховуючи здійснені позичальником після цієї дати погашення кредитної заборгованості, переплата по кредиту в цілому, тобто з урахуванням процентів, складає 2 189 грн 02 коп.

Отже, розрахунок заборгованості за процентами за користування кредитом, що доданий банком до позовної заяви, розраховано ним неправомірно із застосуванням підвищеної процентної ставки та після закінчення строку дії платіжної картки.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом з позичальника необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із встановлених обставин справи.

За такого, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом слід скасувати у відповідності до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити в цій частині нове про відмову у стягненні з позичальника на користь банку процентів за користування кредитом в сумі 18 258 грн 64 коп. з підстав встановлених в суді апеляційної інстанції.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України відсутні.

Одночасно рішення в частині стягнення на користь банку з позичальника заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9 236 грн в апеляційному порядку не переглядається, оскільки жодною із сторін не оскаржується.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 березня 2021 року в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом скасувати, та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги про стягнення процентів залишити без задоволення з підстав їх необґрунтованості.

В іншій частині рішення суду про стягнення заборгованості за тілом кредиту залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді С. Ю. Колосовський

Н. О. Тищук