Справа №484/2567/20
Провадження № 22-ц/812/85/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 січня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

представника ОСОБА_1

адвоката Посікіри Романа Романовича

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2020 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Паньковим Д.А., дата складання повного тексту невідома, у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 30 травня 2016 року.

Зазначали, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з невиконанням умов договору, станом на 19 травня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 28488 грн. 38 коп., з яких: 19710, 94 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 19710, 94 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту та заборгованість за простроченим відсотками 8777,44 грн.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 30 травня 2016 року у розмірі 28488 грн. 38 коп. та 2102 грн. судових витрат.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 травня 2016 року в розмірі 28488,38 грн., з яких: 19710,94 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 8777,44 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, та судовий збір в розмірі 2102,00 грн., а всього 30590 грн. 38 коп.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вказав, що позичальник користувався кредитними коштами, частково здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, та не надав доказів відсутності заборгованості по отриманим кредитним коштам, а тому суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі представник відповідача посилаючись на те, що рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зокрема зазначав, що позивачем не надано доказів на підтвердження виникнення між ОСОБА_1 та позивачем кредитних відносин, оскільки по картці № НОМЕР_1 від 27 липня 2018 року відповідач не було ознайомлено із жодними умовами та правилами, які складають кредитний договір. Крім того, судом не взято до уваги відсутність доказів узгодженої відсоткової ставки по кредитному договору, а відтак усі суми, які вносились на погашення заборгованості сплачуються по тілу кредиту.

Оскільки позивач просить стягнути 19710 грн. 94 коп. на погашення тіла кредиту, а нею сплачено 20663 грн.19 коп., то заборгованість взагалі відсутня.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Сторони про розгляд справи повідомлені належним чином.

До суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його хворобою. Проте, зважаючи на те, що розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи, підстав для відкладення колегія суддів не вбачає.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги банку в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що позивачка підписувала Анкету-заяву № б/н від 30 травня 2016 року, отримувала в АТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку, а також користувалася нею, отримуючи від банку кредитні кошти, також те, що вона отримала від АТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, нею не заперечується.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки з банківського рахунку вбачається, що відповідач отримувала кредитні кошти від позивача, а також частково проводила повернення зазначених коштів, що також вказує на наявність кредитних правовідносин між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачки.

Відповідно до ст. ст. 509, 526 ЦК України між позивачем та відповідачем виникли грошові зобов`язання, а тому позовні вимоги законні і обґрунтовані, оскільки положеннями ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Оскільки із матеріалів справи вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами, частково здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, та не надав доказів відсутності заборгованості по отриманим кредитним коштам, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог Банку в сумі 28488 грн.38 коп.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 30 травня 2016 року відповідачка ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.27).

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку (а.с.20-24).

До позовної заяви, крім анкети-заяви, підписаної позичальником (а.с.7), представник банку додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна Gold». (а.с.8) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписані позичальником (а.с. 9-32, 114-120).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 19 травня 2020 року становить 28488 грн. 38 коп., з яких: 19710 грн. 94 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 19710 грн.94 коп.- заборгованість за простроченим тілом кредиту та заборгованість за простроченим відсотками - 8777 грн.44 коп.

Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з ч.1,2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 від 30 травня 2016 року розмір процентної ставки не встановлено.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив крім простроченого тіла кредиту, стягнути з відповідача заборгованість за простроченими процентами.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором Банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, порядок та строк їх повернення, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови і правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду України і Верховного Суду, викладеній у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 17 липня 2019 року (справа № 175/4576/14-ц) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

Більш того, відповідач заперечення ознайомлення з Умовами та Правилами надання їй банківських послуг.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Умови і Правила надання банківських послуг, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 30 травня 2016 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Разом з тим, як вбачається з Виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , яка повністю кореспондується із розрахунком заборгованості, відповідач дуже активно користувалася платіжною карткою, як на оплату, так і на поповнення карткового рахунку (особисті погашення через Термінал самообслуговування, Приват24, електронний банкінг, погашення третіх осіб - перерахування грошових коштів на картковий рахунок).

Більш того, як вбачається з виписки по особовому рахунку, ОСОБА_1 поповнювала відновлювальний картковий рахунок (який визначений для кредитної та дебетової схеми використання), сумами більш ніж передбачено по загальній сумі заборгованості (поточній).

На спростування існування заборгованості за кредитом відповідачем до апеляційної скарги надано розрахунок, відповідно до якого нею на виконання взятих кредитних зобов`язань за період з 12 серпня 2018 року по 01 лютого 2020 року сплачено 20663 грн.19 коп.

Проте, відповідачем при проведені розрахунку помилково вказала про сплату нею 12 серпня 2018 року - 6 грн.23 коп., тоді як зараховано 6 грн.26 коп. та не враховано сплату нею 06 січня 2019 року - 2007 грн.50 коп., а відтак розмір сплачених нею коштів становить 22 670 грн.72 коп.

Зважаючи на те, що за період з червня 2018 року по травень 2020 року відповідачем отримано 38244 грн.13 коп. та на погашення заборгованості сплачено 22670 грн. 72 коп., відтак, різниця між фактично отриманими та повернутими коштами становить 15573 грн. 41 коп. (38244,13 22670,72). Тому, на думку колегії суддів апеляційного суду, саме вказана сума підлягає стягненню з відповідачки в рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором.

За такого, доводи апеляційної скарги щодо відсутності заборгованості за тілом кредиту є безпідставними.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Можна прийти до висновку, що Банком під час звернення до суду, строк позовної давності не пропущена і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Також судом встановлено, що сума заборгованості по кредитному ліміту збільшилася у зв`язку із можливістю використання послуги «Миттєва розстрочка» .

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надає можливість своїм клієнтам, які мають кредитну картку, скористатися сервісом « Миттєва розстрочка ».

Відповідач за допомогою кредитної картки скористалася даним сервісом.

Отримання зазначених коштів відображено в виписці по рахункам, яка згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12.04.2012 року, мають статус первинних документів, а отже є належними та допустимими доказами по справі. «Миттєва розстрочка» - це сервіс, який дозволяє погашати заборгованість рівними частинами, списання яких відбуватиметься один раз на місяць з кредитної картки.

Як вбачається з виписки позивача по рахункам і це підтверджується виписками про рух коштів, відповідач з лютого 2019 року по вересень 2019 року додатково скористалася сервісом банку «Миттєва розстрочка» та всю заборгованість по кредитній картці було переведено на умови миттєвої розстрочки, а тому відповідач мала можливість слідкувати за рухом коштів по рахунку.

Оскільки під час списання чергового щомісячного платежу відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, а щомісячні платежі не вносилися, або не в повному обсязі, списання коштів здійснено за рахунок овердрафту, що і спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредитного ліміту.

Отже, як вбачається з Виписки по рахункам з лютого 2019 року по вересень 2019 року відповідач неодноразово скористався послугою "Миттєва розстрочка", після чого були оформлені переноси заборгованості з карти універсальної за допомогою вищевказаного сервісу. Скориставшись даною послугою, відповідачка "обнулила" свою заборгованість за використаний кредитний ліміт, а саме встановлений кредитний ліміт став доступний до використання відповідачем. Однак, скориставшись даною послугою, у відповідача виникли зобов`язання в рамках сервісу "Миттєва розстрочка", зі здійсненням регулярних платежів для погашення перенесеної заборгованості.

Оскільки послуга "Миттєва розстрочка" не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт, підписання окремого кредитного договору не вимагається.

Суд першої інстанції розглядаючи цей спір не дослідив наданий позивачем розрахунок заборгованості, не врахував заперечення проти позову відповідача, викладені у відзиві щодо не погодження сторонами процентної ставки та не підписання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, та дійшов висновку про обґрунтованість вимог Банку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищенаведене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 15573грн.41 коп. заборгованості за кредитом.

Щодо стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - адвоката Посікіра Р.Р. посилався на п. 6.1. договору про надання професійної правничої допомоги №17/11-1 укладеного 17 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та адвокатським бюро Романа Посікіри, згідно якого розмір гонорару адвоката за усі послуги з представництва клієнта в суді апеляційної інстанції та пов`язані із такими складає 10000 грн.

В прохальній частині апеляційної скарги міститься посилання на стягнення АТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України визначено, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною 2 ст. 15 ЦПК України визначено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

На підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Як зазначає Верховний Суд, склад та розмір витрат на правничу допомогу входить до предмета доказування у справі. Доказування суми витрат, яка підлягає відшкодуванню, ґрунтується на письмових доказах.

З тексту апеляційної скарги хоча і вбачається посилання на договір про надання правової допомоги в якому визначено суму понесених відповідачем витрат, проте такого договору матеріали справи не містять та до апеляційної скарги не долучено. За такого відсутні підстави для стягнення витрат за надання правової допомоги.

Отже, розподілу підлягають тільки судові витрати, які доведені належним чином, в даній справі це витрати пов`язані із сплатою відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги на суму 3153 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги банку задоволено на 54,66% (15573,41/28488,38х100), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1148,95 грн. (2102х54,66%) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги на 45.33% (12914,97/28488,38х100) з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1429,25 грн. (3153х45,33%) судового збору за подання апеляційної скарги.

У відповідності до вимог п.10 ст.141 ЦПК України з АТ КБ «ПриватБанк» належить стягнути на користь ОСОБА_1 - 280 грн.30 коп.( 1429.25-1148,95).

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Посікіри Романа Романовича задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 05 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 15573 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сімдесят три тисячі) грн. 41 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) 280 (двісті вісімдесят) грн. 30 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 28 січня 2021 року.