ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1057/21 Справа № 216/449/19 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 216/449/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 , на заочне рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення способу участі у вихованні і спілкуванні з дитиною.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, 03 жовтня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, від якого подружжя має малолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

01 жовтня 2018 року рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб між сторонами було розірвано.

ОСОБА_4 мешкає разом з ОСОБА_2 та знаходиться на її вихованні.

Рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради було встановлено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою, а саме другий та четвертий тиждень місяця, у неділю, з 15.00 год до 19.00 год.; місце зустрічей: на нейтральній території, в межах міста Кривого Рогу, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та у її присутності; у святкові та канікулярні дні року, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини.

Позивач бажає приймати участь у вихованні та спілкуватися з донькою, проте відповідач чинить цьому перешкоди, ухиляється від виконання вказаного рішення та не віддає дитину батькові.

Посилаючись на наведене вище ОСОБА_1 просив суд визначити наступний спосіб участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею: побачення два рази на тиждень згідно графіку роботи ОСОБА_1 , з понеділка по неділю, включно, з 14.00 год до 18.00 год; в день побачення з донькою мати право забирати її з дому або з навчального та виховного закладу; спільний із донькою відпочинок у святкові дні, в період відпустки ОСОБА_1 ; дозволити ОСОБА_1 безперешкодно відвідувати доньку в учбових закладах та інших установах, на всіляких заходах, в яких безпосередньо бере участь дитина; спілкування з донькою засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування, а також просив зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди щодо участі у вихованні та спілкування з дитиною та за два дні до дня зустрічі надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування доньки ОСОБА_4 , а у разі настання таких змін, повідомляти ОСОБА_1 про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

Заочним рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та участі у вихованні з донькою - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щосуботи з 12.00 до 17.00 год, на нейтральній території, в межах міста Кривого Рогу, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 та у її присутності.

Встановлено, щоОСОБА_1 має право на державні свята України та під час своєї відпустки спілкуватись з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 ; спілкуватися з донькою за допомогою засобів телефонного, поштового та електронного зв`язку, що не передбачають фізичного спілкування.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволені позовних вимог позивача посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що їх спільна з позивачем дочка хворіє на дитячий церебральний параліч та їй встановлено групу інвалідності, не враховано, що позивач не спілкується з дитиною взагалі, не надає матеріальної допомоги на її утримання та лікування. Після тривалого проживання дитини без батька вона не знає про його існування і зустрічі з ним будуть для дитини мати значні психологічні трави.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що дитина з особливими потребами і позивач не має уявлення як з нею поводитися, чим може завдати більшої шкоди здоров`ю дитини та не враховано, що відповідачем по справі подано позов про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

Апелянт зауважує на тому, що судом, за відсутності відповідача ОСОБА_2 , 12.03.2020 року було ухвалене рішення, при цьому зазначено дату набрання чинності 14.04.2020 року. Так, відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, які набрали чинності 02.04.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину. Крім цього, відповідно до норм ст.ст. 284, 285, 288 ЦПК України, заочне рішення набирає законної сили лише після спливу 30 днів з моменту його проголошення, а у випадку, якщо, як в даному випадку, відповідач не був присутнім при проголошенні рішення, воно набирає сили через 30 днів з моменту вручення вказаного рішення відповідачеві. Не дивлячись на це, судом було допущено порушення імперативних норм діючого законодавства, так як позивачеві було видано виконавчий лист на підставі рішення, яке, на думку відповідача, незрозумілим чином набрало законної сили.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, позивача ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.10.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.12).

Від спільного подружнього життя сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2 (а.с.13).

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року шлюб між сторонами розірвано, що сторонами по справі не заперчується.

Малолітня дочка сторін по справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має статус дитини-інваліда, проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що сторонами не оспорюється.

Спір між сторонами виник з приводу визначення способу участі батька у вихованні дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню дочки та здійснення його права на особисте спілкування з дитиною, необхідно визначити спосіб участі позивача ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щосуботи з 12.00 до 17.00 год, на нейтральній території, в межах міста Кривого Рогу, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 та у її присутності та надати ОСОБА_1 право на державні свята України та під час своєї відпустки спілкуватись з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 ; спілкуватися з донькою за допомогою засобів телефонного, поштового та електронного зв`язку, що не передбачають фізичного спілкування, оскільки це не буде суперечити інтересам дитини, не буде перешкоджати її нормальному розвитку і відповідатиме обсягу обов`язків та прав батька щодо дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ст. 15 вказаного Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів .

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом буде визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Дані положення законодавства повністю знайшли відображення і в Положенні Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року.

За приписами статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно з ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.

Відповідно до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За вимогами статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Отже, при вирішенні спору про реалізацію батьками прав щодо своєї дитини визначальним є дотримання прав дитини і якнайкраще забезпечення інтересів дитини.

У частині другій статті 157 СК України закріплено право того з батьків, хто проживає окремо від дитини, на особисте спілкування з нею, яке, в силу вимог частини третьої цієї статті, повинне бути забезпечене виконанням обов`язку того з батьків, з ким проживає дитина, не перешкоджати тому з батьків, який проживає окремо від дитини, у реалізації свого права спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Як встановлено судом та вбачаєтеся із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 жовтня 2009 року, який розірвано рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року.

У період шлюбу у сторін народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір`ю.

Відповідач заперечує проти участі позивача у вихованні дочки та спілкуванню з ним, в зв`язку з чим, починаючи з вересня 2018 року, у сторін виник спір з даного приводу.

Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради «Про визначення способу участі гр. ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з донькою, ОСОБА_4 » від 19.09.2018 року за № 307, у зв`язку з виникненням спору між батьками, які проживають окремо, щодо участі у вихованні дитини, з метою захисту її прав, визначено спосіб участі батька у вихованні дитини та встановлено час спілкування батька з дитиною, а саме другий та четвертий тиждень місяця, у неділю, з 15.00 год до 19.00 год.; місце зустрічей: на нейтральній території, в межах міста Кривого Рогу, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини та у її присутності; у святкові та канікулярні дні року, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини (а.с.11).

Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи та тривалість конфліктного характеру відносин, які склались між сторонами щодо реалізації своїх батьківських прав відносно дитини, вік дитини, стан здоров`я дитини, з метою реального забезпечення законного права позивача на спілкування з дитиною та його участі у вихованні дитини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні дитини з батьком, який проживає окремо від неї.

Зважаючи на те, що мати малолітньої ОСОБА_4 , з якою вона мешкає, чинить позивачеві перешкоди у спілкуванні з дочкою, ухиляючись від виконання рішення органу опіки та піклування, яким визначено способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, колегії суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність усунення перешкод батьку малолітньої у спілкуванні з дочкою шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачеві у спілкуванні з дитиною та визначив дні побачень, а саме: щосуботи з 12.00 до 17.00 год, на нейтральній території, в межах міста Кривого Рогу, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 та у її присутності, надати ОСОБА_1 право на державні свята України та під час своєї відпустки спілкуватись з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 ; спілкуватися з донькою за допомогою засобів телефонного, поштового та електронного зв`язку, що не передбачають фізичного спілкування, оскільки це не буде суперечити інтересам дитини, не буде перешкоджати її нормальному розвитку і відповідатиме обсягу обов`язків та прав батька щодо дитини.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що їх спільна з позивачем дочка хворіє на дитячий церебральний параліч та їй встановлено групу інвалідності, не враховано, що позивач не спілкується з дитиною взагалі, не надає матеріальної допомоги на її утримання та лікування, оскільки той факт, що дитина має захворювання, не спілкувалась з батьком та позивач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не є підставою для створення перешкод батькові в участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. При цьому слід зауважити, що враховуючи стан здоров`я дитини, суд першої інстанції визначив порядок спілкування позивача з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на нейтральній території, в межах міста Кривого Рогу, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 та у її присутності, що забезпечить відповідачу можливість контролю фізичного стану дитини. Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що той факт, що позивач не спілкується з дитиною взагалі, в даному випадку, є результатом неприязнених стосунків між сторонами по справі, а факт не надання позивачем матеріальної допомоги на утримання та лікування дочки не підтверджений належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.12,81 ЦПК України.

Також не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що після тривалого проживання дитини без батька вона не знає про його існування і зустрічі з ним будуть для дитини мати значні психологічні трави, оскільки такі твердження є наслідком неприязнених стосунків між сторонами і не є підставою для відмови в задоволенні позову.

При цьому колегією суддів в судовому завданні в суді апеляційної інстанції відхилено клопотання представника відповідача про призначення судово-психологічної експертизи по справі з метою з`ясування фізичного та психологічного стану здоров`я дитини щодо спілкування з батьком, з`ясування наявності у позивача ОСОБА_1 навичок спілкування з дитиною з урахуванням її особливих потреб, уникаючи при цьому сильних емоцій та збудження дитини, які можуть призвести до погіршення стану її здоров`я, оскільки висновок судово- психологічної експертизи не є правовою підставою для заборони батькові спілкуватися з дитиною, якому, нарівні з матір`ю, надано права та обов`язки щодо своїх дітей. При цьому слід зауважити, що уникнути впливу на малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фізичних та психотравмуючих факторів можливо шляхом установлення побачень батька з дочкою в присутності матері та шляхом знаходження між батьком та матір`ю дитини спільної мови задля якнайкращого забезпечення інтересів дитини, яка має зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і принаймні в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості .

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом першої інстанції не враховано, що дитина з особливими потребами і позивач не має уявлення як з нею поводитися, чим може завдати більшої шкоди здоров`ю дитини, оскільки враховуючи стан здоров`я дитини, суд першої інстанції визначив порядок спілкування позивача з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на нейтральній території, в межах міста Кривого Рогу, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 та у її присутності, що забезпечить відповідачу можливість контролю фізичного та психічного стану дитини під час таких зустрічей.

Посилання представника відповідача на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачем по справі подано позов про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав не є правовою підставою для заборони батькові спілкуватися з дитиною, якому, нарівні з матір`ю, надано права та обов`язки щодо своїх дітей.

При цьому колегією суддів в судовому завданні в суді апеляційної інстанції відхилено клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі до набрання чинності рішенням суду по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, оскільки відповідно до положень п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Проте, колегія суддів не вбачає підстав для зупинення провадження у даній справі враховуючи, що заявником не доведено неможливість розгляду даної цивільної справи до вирішення іншої справи, а також те, що в ній вирішуються питання, які стосуються підстав, заявлених у справі, вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Наявність у провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу цивільної справи за позовом ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав не перешкоджає розгляду даної цивільної справи, та не є підставою для зупинення провадження у справі у розумінні вимог п. 6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, оскільки між спорами відсутній матеріально-правовий зв`язок.

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що судом, за відсутності відповідача ОСОБА_2 , 12.03.2020 року було ухвалене рішення, при цьому зазначено дату набрання чинності 14.04.2020 року. Так, відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, які набрали чинності 02.04.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину. Крім цього, відповідно до норм ст.ст. 284, 285, 288 ЦПК України, заочне рішення набирає законної сили лише після спливу 30 днів з моменту його проголошення, а у випадку, якщо, як в даному випадку, відповідач не був присутнім при проголошенні рішення, воно набирає сили через 30 днів з моменту вручення вказаного рішення відповідачеві. Не дивлячись на це, судом було допущено порушення імперативних норм діючого законодавства, так як позивачеві було видано виконавчий лист на підставі рішення, яке, на думку відповідача, незрозумілим чином набрало законної сили, оскільки вказані обставини не слугували неправильному вирішенню спору по суті.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 січня 2021 року.

Головуючий:

Судді: