Справа № 199/8371/20
(2/199/1259/21)
20 травня 2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого - судді Богун О.О.,
при секретареві Емріх Ю.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпрі ради, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про стягнення грошових коштів, -
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпрі ради, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про стягнення грошових коштів.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є дідом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що було встановлено під час розгляду справи № 206/6911/17, що перебувала у провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська та Дніпровського апеляційного суду. Донька Позивача, ОСОБА_4 , є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19 липня 2017 року. Матір дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 05 січня 2018 року.
Після смерті матері дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала разом зі своїм батьком, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак 03 грудня 2017 року між дитиною та Відповідачем виник конфлікт, у зв`язку з цим з 03 грудня 2017 року та по теперішній час дитина живе з Позивачем за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2019 року по справі № 206/6911/17 було визначено місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її дідусем - Позивачем та вирішено стягувати із Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 березня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначає, що у дитини у зв`язку з втратою годувальника виникло права на отримання відповідної пенсії. Така пенсія виплачувалася Відповідачу як законному представнику дитини. Однак Відповідач з 03 грудня 2017 року припинив надання дитині будь-яких грошових коштів, в тому числі і належної їй пенсії вказаного виду. З того часу та по теперішній час жодних грошових коштів безпосередньо дитиною або Позивачу в інтересах дитини від Відповідача так і не було отримано.

Позивачу залишається невідомими, яким саме чином Відповідач витрачає грошові кошти, які належать дитині та за своїм цільовим призначенням мають витрачатися виключно для задоволення потреб останньої.

Позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області з заявою від 18 лютого 2020 року щодо проведення перевірки цільового використання грошових коштів, які надаються у вигляді пенсії дитині та виплачуються її законному представнику відповідачу ОСОБА_2 .

У відповідь на вказану заяву було надано повідомлення про розгляд звернення від 13 березня 2020 року, відповідно до якого «...пенсію у разі втраті годувальника, призначену за померлу ОСОБА_4 на дитину ОСОБА_5 , 2006 року народження, отримує інша особа. Документи про позбавлення батьківських прав цієї особи в пенсійній справі відсутні».

Таким чином, оскільки Відповідач як законний представник продовжує отримувати пенсію Дитини по втраті годувальника та жодним чином не надає (не перераховує) такої останній, Позивач вимушений звернутися до суду,та просить

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді пенсії по втраті годувальника на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 56381 грн. 00 коп. за період з 03 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року включно.

Ухвалою від 14 січня 2021 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

20 травня 2021 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.

В судове засідання позивач не з`явився, в окремо поданій заяві просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, в порядку передбаченому ч.ч. 8, 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Пенсійного фонду України у судове засідання не з`явився, в окремо поданій заяві просив розглянути справу без його участі та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпрі ради у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних абооспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дідом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що було встановлено під час розгляду справи № 206/6911/17, що перебувала у провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська та Дніпровського апеляційного суду (а.с. 8-11, 12-16).

Донька позивача, ОСОБА_4 , є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19 липня 2017 року (а.с.23). Матір дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 05 січня 2018 року (а.с. 24).

Після смерті матері дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала разом зі своїм батьком, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак 03 грудня 2017 року між дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та батьком ОСОБА_2 виник конфлікт, у зв`язку з цим з 03 грудня 2017 року та по теперішній час дитина живе з Позивачем за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується зокрема протоколом про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173 КУпАП (а.с. 25).

З 03 грудня 2017 року та по теперішній час дитина проживає з Позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2019 року по справі № 206/6911/17 було визначено місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її дідусем ОСОБА_1 та вирішено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 березня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІУ (далі - Закон № 1058-ІУ), пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 36 Закону № 1058-ІУ, непрацездатними членами сім`ї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Як зазначено в ч. 1 ст. 37 Закону № 1058-ІУ, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Однак, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» від 26 березня 2008 року № 265 установлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат особам з інвалідністю, державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства і дітям з інвалідністю, особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною та щомісячної доплати до пенсії у зв`язку з втратою годувальника членам сімей шахтарів, смерть яких настала внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) не досягає в осіб з інвалідністю (у тому числі дітей з інвалідністю) прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, та в осіб, яким призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника, на одного непрацездатного члена сім`ї 100 відсотків, на двох - 120 відсотків, на трьох і більше - 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога до пенсії та державної соціальної допомоги у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

Отже, дитина отримала право на отримання пенсії по втраті годувальника у розмірі не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність з моменту смерті своєї матері, а саме з 05 вересня 2010 року.

Абзацом 2 п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, у разі якщо особа, якій призначається пенсія, не досягла повноліття або є недієздатною, заява подається батьками, усиновителями, батьками-вихователями, прийомними батьками, патронатними вихователями, опікунами, піклувальниками за місцем їх проживання (реєстрації), представниками закладів (органів опіки і піклування), які виконують функції опікунів і піклувальників (далі - законні представники) за місцезнаходженням таких закладів (органів).

Відповідач не надає грошові кошти, які отримуються ним в якості пенсії по втраті годувальника начебто в інтересах дитини у період з 03 грудня 2017 року по теперішній час.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність в розрахунку на місяць складала з 1 грудня - 1373 гривні.

Згідно з положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність в розрахунку на місяць складала з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність в розрахунку на місяць складала з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Як зазначено в положеннях ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність в розрахунку на місяць складає з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Крім того, відповідно до п. 1 Порядку виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з негативними наслідками поширення на території України гострої респіраторної хвороби СОVD-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, у сумі 1000 гривень окремим категоріям населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2020 року № 251, цей Порядок визначає механізм виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з негативними наслідками поширення на території України гострої респіраторної хвороби СОVD-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, у сумі 1000 гривень окремим категоріям населення з числа одержувачів пенсій, розмір пенсійних виплат у яких з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації пенсії, щомісячної компенсації у разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доплат до пенсій, встановлених законодавством, не перевищує 5 000 гривень станом на 1 квітня 2020 року.

Отже, сума пенсії по втраті годувальника, що належить дитині та не була отримана нею від Відповідача розраховується наступним чином:

(1373 * 7) + (1435 * 5) + (1497 * 7) + (1564 * 5) + (1638 * 7) + (1712 * 5) + 1000 =

= 9611 + 7175 + 10479 + 7820 + 11466 + 8560 + 1000 = 56381

Таким чином, загальний розмір неотриманої Дитиною пенсії по втраті годувальника у період з 03 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року включно складає 56381 грн. 00 коп. (п`ятдесят шість тисяч триста вісімдесят одна гривня, нуль копійок).

Обов`язок батьків (опікунів, піклувальників) щодо захисту прав та забезпечення інтересів дитини є одними з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному та цивільному законодавстві, як в національному, так і в міжнародному.

Так, як зазначено в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема встановлено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 177 СК України, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси.

Аналогічно відповідно до положень ст.ст. 67, 69 Цивільного кодексу України, опікун, піклувальник зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, опікун має право вчиняти правочини від імені та в інтересах підопічного і зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

В силу ст. 72 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах, самостійно визначає витрати, необхідні для задоволення потреб підопічною за рахунок у тому числі - пенсії.

Статтею 10 ЦК України встановлено, що чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 лютого 1991 року, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

В ст. 5 Конвенції встановлено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Стаття 18 Конвенції передбачає, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Відповідно до змісту ст. 26 Конвенції, держави-учасники визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов`язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як зазначено в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (N5 2] від 27.11.1992 року, Серія А, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Отже, захист права власності Дитини на належну їй пенсію по втраті годувальника є безумовним, оскільки законодавство не передбачає будь-яких спеціальних умов для використання батьками (опікунами, піклувальниками) грошових коштів у вигляді такої пенсії не в її інтересах та не за цільовим призначенням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 258 Сімейного кодексу України, баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Отже, чинним законодавством передбачено право баби та діда на процесуальне представництво внука на підставі самого факту близького кровного споріднення, без необхідності встановлення опіки, піклування чи призначення їх опікуном або піклувальником.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 445/637/16-ц (провадження №61-1402св17). Зокрема, до аналогічного висновку дійшов і Дніпровський апеляційний суд в постанові від 14 листопада 2019 року по справі № 206/6911/17.

Таким чином, Позивач як дід, з яким проживає дитина, має право на подання в інтересах дитини позову до Відповідача до суду.

Враховуючи вище викладене суд вважає стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у вигляді пенсії по втраті годувальника на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 56381 грн. 00 коп. (п`ятдесят шість тисяч триста вісімдесят одна гривня, нуль копійок) за період з 03 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року включно.

Також, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрат зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 81, 81, 141, 209, 263-265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпрі ради, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_4 виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 14 листопада 2001 року, РНОКПП: НОМЕР_5 ) грошові кошти у вигляді пенсії по втраті годувальника на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 56381 грн. 00 коп. (п`ятдесят шість тисяч триста вісімдесят одна гривня, нуль копійок) за період з 03 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року включно.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь держави судові витрати зі сплати судового у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції яка діє з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 20 травня 2021 року.

Суддя О.О.Богун