ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/2045/19Головуючий у 1-й інстанції Содомора Р.О.
Провадження № 22-ц/817/181/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі:

Головуючої - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін цивільну справу №595/2045/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2020 року, ухваленого суддею Содоморою Р.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та стягнення аліментів на дружину, з якою проживає дитина, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мотивуючи тим, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, однак відповідач свого обов`язку не виконує, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Крім того, просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення молодшою дочкою трирічного віку, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і потребує такого утримання.

У справі було ухвалене заочне рішення.

Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 21.02.2020 року заочне рішення Бучацького районного суду від 20 січня 2020 року винесене у даній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини скасовано за заявою відповідача ОСОБА_2 та призначено судове засідання.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 , жителя с.Білобожниця, Чортківського району, Тернопільської області, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 31.10.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 , жителя с.Білобожниця, Чортківського району, Тернопільської області, в користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи із 31.10.2019 року і до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьохрічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 , жителя с.Білобожниця, Чортківського району, Тернопільської області 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору в дохід держави.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача - адвокат Бакалець І.Г. подав апеляційну скаргу. Вважає, що вказане рішення постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та просить скасувати рішення Бучацького районного суду від 30 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути із відповідача ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повнолітнього віку. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти в користь ОСОБА_1 на її утримання, в розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з 31.10.2019 року до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник позивачки зазначив, що під час постановлення рішення, суд першої інстанції безпідставно посилався на те, що ОСОБА_2 є безробітнім, хоча представники відповідача на протязі всього часу розгляду справи з 31.10.2019 року по 30.10.2020 року, постійно наголошували на тому, що їхній довіритель весь цей час перебуває за кордоном. А, отже, має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Також, суд бездоказово посилався на наявність на утриманні відповідача неповнолітнього сина від іншого шлюбу.

Окрім того, судом першої інстанції проігноровано правовий висновок, викладений в Постанові Верховного Суду від 19.08.2020 року по справі №2-13112/10, відповідно до якого розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про стягнення аліментів.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Частково задовольняючи позов та стягуючи аліменти на малолітніх дочок сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі по 1500 грн на кожну дитину суд першої інстанції виходив з рівності обов`язку батьків утримувати дитину, та що такий розмір аліментів буде достатнім для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. А також, стягуючи аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходив із тих обставин, що відповідач є особою працездатного віку, на обліку в центрі зайнятості, як безробітний не перебуває, а тому може сплачувати аліменти на дружину у сумі 1000 грн.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.05.2014 року.

В шлюбі мають двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Бучацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Бучацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області).

Діти проживають з позивачкою, що підтверджується довідкою № 339 від 24.10.2019 року, виданою Бучацькою міською радою, перебувають на її утриманні.

ОСОБА_1 виплачується щомісячна допомога при народженні дитини у розмірі 860 грн, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації від 24.10.2019 року.

Між сторонами відсутня домовленість про утримання дітей та сплату аліментів, що стало підставою для звернення позивачки до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум дітей віком до 6 років з 1 липня - 1699 гривень, дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня - 2118 гривень.

Відповідно до ч.1,2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно зі статтею 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів:

1) вагітність або проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років або шести років, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку;

2) походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення, факт біологічного походження);

3) здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів.

В той же час при вирішенні питання про розмір таких аліментів на утримання дружини необхідно враховувати положення ч.4 ст.84 СК України, відповідно до якої право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно зі ч.1 ст. 80 ч.1 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд з`ясовує обставини, передбачені вимогами ст. ст. 84, 182 Сімейного кодексу України, відповідно до наданих сторонами доказів.

З поданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказів судом установлено, що позивачка отримує щомісячну допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн (а.с.9), у відповідача - платника аліментів є дитина від іншого шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.59); доказів про наявність у відповідача будь-яких доходів матеріали справи не містять, окрім того, із матеріалів справи вбачається, що у відповідача відсутнє будь-яке рухоме та нерухоме майно, земельні ділянки та транспортні засоби, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.67,68).

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин та вищевикладених норм законодавства, колегія суддів уважає, що доводи апеляційної скарги про неправильне визначення судом розміру аліментів не заслуговують на увагу.

При визначенні розміру аліментів на дітей та на дружину у твердій грошовій сумі суд в межах заявлених позовних вимог врахував всі обставини, які підлягали встановленню відповідно до вимог ст.с.84,182 СК України, щодо яких сторони подавали докази та які правильно оцінені судом. Оскільки позивачкою не доведено достатніми доказами реальність доходів відповідача та можливість сплачувати аліменти щомісячно у розмірі по 3000 грн на дитину та 2500 грн на утримання позивачки, суд підставно частково задовольнив позовні вимоги, та стягнув аліменти по 1500 грн на дитину та 1000 грн на утримання позивачки, а тому доводи апеляційної скарги про неправильне визначення розміру аліментів апеляційним судом до уваги не беруться, як такі, що не знайшли доведення ні у суді першої інстанції ні в апеляційному суді.

Посилання апеляційної скарги про перебування відповідача за кордоном, колегія суддів не може прийняти на збільшення розміру аліментів, оскільки ці обставини самі по собі не свідчать про отримання доходів відповідачем та їх розмір, а матеріали справи доказів отримання відповідачем доходу за кордоном та розміру такого доходу не містять.

Твердження апеляційної скарги, що суд бездоказово посилався на наявність на утриманні відповідача неповнолітнього сина від іншого шлюбу, є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів враховано наявність у платника аліментів інших дітей, а саме сина від іншого шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.59), про що. на виконання вимог ст. 182 СК України, зазначено у рішенні суду.

Оскільки судом не встановлено обставин перебування на утриманні позивачки її матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , інваліда третьої групи з дитинства із ураженнями опорно-рухового апарату, за відсутності доказів про розмір пенсії останньої, а також інші доходи, зважаючи, що третя група інвалідності дає можливість до працевлаштування, аргументи апеляційної скарги, що суд не звернув увагу на довідку до Акту огляду МСЕК про інвалідність матері позивачки не можуть бути прийняті як підстава для скасування рішення суду першої інстанції із збільшенням розміру аліментів на утримання дітей та самої позивачки.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи представника позивачки адвоката Бакальця І.Г., що судом першої інстанції проігноровано правовий висновок, викладений в Постанові Верховного Суду від 19.08.2020 року по справі №2-13112/10, відповідно до якого розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Так, у Постанові Верховного Суду від 19.08.2020 року по справі №2-13112/10 зазначено, що суд апеляційної інстанції неналежним чином перевірив обставини, визначені статтею 182 СК України, не взяв до уваги стан здоров`я і матеріальне становище дитини та батька дитини, з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини та положень статті 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів на дитину, тому необґрунтовано зменшив розмір аліментів на дитину. При цьому докази, що підтверджують матеріальний стан відповідача, дозволяють забезпечувати гармонійний розвиток дитини й таким доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, а апеляційний суд, не вказавши для цього норми ЦПК України, які б порушив районний суд, переоцінив ті самі докази.

Тобто, обставини у справі №2-13112/10 відрізняються від обставин, встановлених судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав до скасування рішення суду з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при поданні апеляційної скарги, то, у відповідності до ст.141 ЦПК України, судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 січня 2021 року.

Головуюча С.І. Дикун

Судді: Т.С. Парандюк

Н.М. Храпак