Справа № 643/3834/21
Провадження № 2/643/3126/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Семенової Я.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Степанюк Д.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Василенко Т.В.,

представник відповідача адвокат Паніна В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 11 квітня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 514. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначив, що останнього часу в них з відповідачем виникають непорозуміння, з листопада 2020 року між ними припинені шлюбно-сімейні відносини, з цього часу спільне господарство ними не ведеться, 08 грудня 2020 року відповідач зібрала свої речі та поїхала з будинку, в якому вони проживали разом. Посилався, що спільне життя подружжя не склалося, адже вони з відповідачем мають різні погляди на життя, між ними втрачена довіра та взаєморозуміння, почуття любові один до одного, збереження сім`ї є неможливим та таким, що буде суперечити його інтересам. Дітей в подружжя немає.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09 березня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2021 року ОСОБА_2 відмовлено у прийнятті зустрічного позову до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення поданого нею зустрічного позову до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя повернуто заявнику.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2021 року без виходу до нарадчої кімнати явку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано обов`язковою, для виклику в судове засідання позивача та відповідача в судовому засіданні було оголошено перерву до 29 квітня 2021 року до 11-30 години, в судовому засіданні були присутні представник позивача та представник відповідача.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2021 року клопотання позивача ОСОБА_1 від 21 квітня 2021 року про його участь у судовому засіданні, призначеному на 29 квітня 2021 року на 11-30 годину в режимі відеоконференції задоволено, як таке, що подано у строк, визначений вимогами ст. 212 ЦПК України та з врахуванням його обґрунтування позивачем.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2021 року без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні оголошено перерву до 25 травня 2021 року до 11-00 години, у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача ОСОБА_2 , явку якої судом було визнано обов`язковою, в судовому засіданні були присутні представник позивача, представник відповідача, у режимі відеоконференції позивач.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному до розгляду на 25 травня 2021 року до 11-00 години в режимі відеоконференції через подання клопотання з порушенням строків, визначених вимогами ст. 212 ЦПК України та з врахуванням його обґрунтування відповідачем.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року без виходу до нарадчої кімнати заяву представника ОСОБА_2 адвоката Панініної В.В. про здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження залишено без задоволення через необґрунтованість клопотання та з посиланням на вимоги п. 4 ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, якими визначено розгляд справ про розірвання шлюбу в порядку спрощеного провадження.

25 травня 2021 року через канцелярію суду представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Паніною В.В. подано клопотання про виклик свідків, в обґрунтування клопотання зазначено, що свідки можуть підтвердити обставини того, що відсутні будь-які причини для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем та можливе їх подальше спільне проживання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року клопотання про виклик свідків залишено без задоволення з посиланням на вимоги ч. 2 ст. 78 ЦПК України, згідно з якими обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

25 травня 2021 року через канцелярію суду подані пояснення за підписом відповідача ОСОБА_2 щодо заперечень проти розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , до пояснень додано копію акту про фактичне проживання особи від 16 квітня 2021 року, який не засвідчений у встановленому законом порядку, доказів щодо направлення пояснень з доданою копією акту позивачу ОСОБА_1 відповідачем та її представником суду до пояснень не додано. У поданих поясненнях відповідач зазначила, що ані вона, ані позивач у справі не втратили почуття любові та довіри один до одного, про що свідчать ті обставини, що вона та члени її родини багато разів надавали в борг їм з ОСОБА_1 значні кошти. Також посилалася, що з березня 2020 року по цей час вона постійно проживає у спільному з позивачем будинку у Львівській області ( АДРЕСА_1 ) та планує й надалі там проживати разом з позивачем, вважає збереження їх з позивачем сім`ї та відновлення шлюбних відносин цілком можливим. Посилалася, що, на її думку, відсутні будь-які причини для розірвання шлюбу, вважала, що її чоловіком у позовній заяві не зазначено жодних обставин, які свідчили б про те, що існування їх шлюбу суперечить інтересам позивача, зазначила, що без вирішення питання про розподіл майна подружжя розгляд питання про розірвання шлюбу є передчасним. У поданих поясненнях заявила клопотання про надання строку для примирення 6 місяців.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання строку для примирення відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив задовільнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Додатково пояснив, що зберегти сім`ю після дій відповідача неможливо, подружня зрада, яка мала місце з боку відповідача є обставиною, яка йде у розріз з його уявленнями про сім`ю та шлюб, почуття довіри, любові та поваги до відповідача в нього відсутні, взаємозв`язок, який притаманний подружжю, остаточно втрачений. Посилався, що з середини осені 2020 року шлюбно-сімейні стосунки між ними припинені, 08 грудня 2020 року відповідач зібрала свої речі та поїхала з будинку, в якому вони проживали разом. Коли у квітні 2021 року відповідач повернулася до Львова та стала проживати у їх спільному будинку, він відразу виїхав з будинку та став винаймати житло. Також зауважив, що усе спілкування між ним та відповідачем зводиться виключно до вирішення майнового питання, про примирення та подальше проживання однією сім`єю не може бути й мови, збереження сім`ї буде суперечити його інтересам, тому наполягав на розірванні шлюбу. Зауважив, що, він, як особа з інвалідністю ІІІ групи з`явився в судове засідання з метою повідомити суду про обставини, які передували його зверненню до суду з даним позовом та які свідчать про неможливість збереження шлюбу, натомість відповідачка, не надавши доказів на підтвердження її хвороби, в судове засідання вкотре не з`явилася, чим намагається затягнути розгляд справи. Також зазначив, що до Яворівського районного суду м. Львова відповідачем пред`явлений позов про поділ спільно набутого майна подружжя.

Представник позивача адвокат Василенко Т.В. позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, зазначених у позові, та з урахуванням повідомлених позивачем у судовому засіданні обставин. Зазначила, що наразі між позивачем та відповідачем ведуться перемовини, проте вони зводяться виключно до вирішення питання щодо майна подружжя.

Відповідач ОСОБА_2 втретє в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, ухвалою суду її явку було визнано обов`язковою. 24 травня 2021 року засобами електронного зв`язку надіслала суду клопотання про її участь у судовому засіданні, призначеному на 25 травня 2021 року, в режимі відеоконференції, посилаючись на неможливість особисто з`явитися в судове засідання через важкий стан здоров`я внаслідок перенесеної тяжкої хвороби, доказів на підтвердження перенесеного тяжкого захворювання суду не надала, процесуальним правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалася.

Представник відповідача адвокат Паніна В.В. у судовому засіданні заперечувала проти позову з тих підстав, що позивачем не зазначено конкретну дату, коли він втратив довіру та почуття кохання до відповідача, не зазначено, які спільні інтереси поєднували подружжя, посилалася, що ОСОБА_2 проживає та має намір надалі проживати разом з позивачем в будинку, який вони разом придбали та відремонтували, між позивачем та відповідачем має місце спілкування, а тому вважала, що збереження шлюбу не буде суперечити інтересам обох сторін. Вважала за необхідне вкотре оголосити в судовому засіданні перерву для виклику відповідачки ОСОБА_2 з метою надання їй можливості дати суду пояснення по справі та надати усі необхідні докази на підтвердження її заперечень проти задоволення позовних вимог, також вважала за необхідне зобов`язати позивача надати суду докази в обґрунтування заявлених позовних вимог. Посилалась, що в судове засідання, призначене на 25 травня 2021 року відповідач ОСОБА_2 не з`явилась через перенесену тяжку хворобу.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, доходить таких висновків.

Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 квітня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 514, під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », що знаходить своє підтвердження свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 11 квітня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Від шлюбу сторони дітей не мають.

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Правилами ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення.

У пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Позивач ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, зазначаючи, що примирення між ними неможливо, сім`я розпалась і її збереження є неможливим.

Посилання відповідача в особі представника на можливість збереження сім`ї самі по собі не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки ОСОБА_1 категорично заперечує проти збереження шлюбу та не згодний на продовження шлюбу з відповідачкою.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст. ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейних стосунків. Відповідачкою не наведено будь-яких переконливих доводів того, що сторонами вчиняються дії, спрямовані на збереження сім`ї.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить його інтересам, та, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, наявні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Надаючи оцінку посиланням представника відповідача щодо неявки відповідача ОСОБА_2 в судове засідання з поважної причини через тяжку хворобу, не знаходять свого підтвердження відповідним належними, допустимими та достовірними доказами. Надана представником відповідача у судовому засіданні 25 травня 2021 року копія листка непрацездатності не посвідчена у встановленому законом порядку, а, відповідно до вимог ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому законом (ч. 4 ст. 95 ЦПК України), водночас, оригінал листка непрацездатності представник відповідача суду не надала, посилаючись на його відсутність, а відтак, такий доказ не може вважатися допустимим та достовірним. Більш того, відомості, зазначені у наданому представником відповідача листі непрацездатності не підтверджують обставин наявності в ОСОБА_2 хвороби станом на 25 травня 2021 року, адже, як вбачається з копії листка непрацездатності, ОСОБА_2 перебувала на амбулаторному лікуванні у період часу з 27.04.2021 по 30.04.2021, проте перевірити достовірність зазначених у листі непрацездатності відомостей суд позбавлений можливості через ненадання відповідачем та її представником оригіналу такого доказу.

Що стосується неявки відповідача ОСОБА_2 у судові засідання, які призначалися судом на 01 квітня 2021 року, на 29 квітня 2021 року та на 25 травня 2021 року, суд звертає увагу, що провадження у справі було відкрито 09 березня 2021 року, вже 10 березня 2021 року відповідач в особі представника адвоката Паніної В.В. ознайомилася з матеріалами справи, отримала копію позовної заяви та копії доданих до неї документів, що свідчить про те, що відповідач була обізнана про наявність позовної заяви про розірвання шлюбу, пред`явленої її чоловіком та не була позбавлена можливості вживати заходів щодо примирення без ухвали суду. Правом на подачу відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 також не скористалася.

Щодо посилань в судовому засіданні представника відповідача на необхідність вкотре оголосити в судовому засіданні перерву для виклику відповідача та надання відповідачу можливості подати усі наявні в неї докази суд зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи, більш того, у такій позиції сторони відповідача суд убачає зловживання процесуальними правами, а, відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Водночас, як вже зазначалося судом вище, з 10 березня 2021 року відповідач була обізнана про те, що в провадженні суду перебуває вказана цивільна справа про розірвання шлюбу, 10 березня 2021 року відповідач в особі свого представника ознайомилася з матеріалами справи, отримала копію позовної заяви з доданими до неї доказами, проте у строк, встановлений судом, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, доказів, які вважала за необхідне суду не подала, а, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Поряд з цим, за правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Посилання представника відповідача на необхідність оголосити у судовому засіданні перерву з метою, у тому числі, зобов`язання позивача надати суду усі необхідні докази на підтвердження обставин, зазначених у позовній заяві та обставин, повідомлених у ході судового розгляду є такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства.

З приводу наданої відповідачем до письмових пояснень копії акту про фактичне проживання особи від 16 квітня 2021 року суд звертає увагу, що його копія на порушення вимог ст. 95 ЦПК України у встановленому законом порядку не засвідчена, оригінал акту представником відповідача суду не надавався, а відтак, такий доказ неможна вважати достовірним та допустимим, поряд з цим, зазначені у даному акті відомості не спростовують обставин того, що позивач не бажає проживати однією сім`єю з відповідачкою, як і не доводить тих обставин, що сторони підтримують шлюбно-сімейні відносини та ведуть спільне господарство. Більш того, при поданні суду такого доказу відповідачем не було дотримано вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України, згідно з якими копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або доказ є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, є публічно доступними.

У ході судового розгляду судом було встановлено, що на теперішній час між сторонами ведуться перемовини щодо вирішення питання про поділ спільно набутого майна подружжя.

Суд вважає, що посилання відповідача в особі її представника на можливість збереження сім`ї, самі по собі не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки позивач ОСОБА_1 категорично заперечує проти збереження шлюбу.

Таким чином, зважаючи на характер спірних відносин, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що відповідачем не доведено наявності передбачених законом підстав для відмови у задоволенні позову, а тому доходить висновку про можливість розірвати зареєстрований між сторонами шлюб.

Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, вважає, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню.

Суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, адже як в позовній заяві, так і в судовому засіданні позивач висловив бажання залишити судові витрати за собою.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 247, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11 квітня 2017 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 514, - розірвати.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Московський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Комінтернівським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 16 квітня 2016 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України № НОМЕР_4 , виданий 19.08.2017, орган видачі 6317, реєстраційний номер облікової карти платника податків: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 28 травня 2021 року.

Суддя: Я.Ю. Семенова