Дата документу 20.01.2021 Справа № 320/6332/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 320/6332/19Головуючий у 1-й інстанції Юрлагіна Т.В.
Пр. № 22-ц/807/26/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Кримської О.М.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 зі змінами на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» (надалі - ТОВ «Кредитні ініціативи») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, як орган опіки та піклування, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ТОВ «Кредитні Ініціативи» звернулось до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-10), в якому просило виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з квартири АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 5825,29 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 21.07.2014 року між ПАТ «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «БАНК КІПРУ», та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими йому. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

21.07.2014 року між ПАТ «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «БАНК КІПРУ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за іпотечними договорами. В п.1.3. цього договору зазначено, що до нового іпотекодержателя переходять усі права і зобов`язання іпотекодержателя як сторони, що іменується «Іпотекодержатель» у зобов`язаннях, які виникли на підставі Іпотечних договорів, в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором.

Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 27.04.2011 року № 50/51-498/2011, позичальником згідно якого є ОСОБА_1 .

27.04.2011 року між ПАТ «БАНК КІПРУ», правонаступником якого виступає ПАТ «НЕОС БАНК», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50/51-498/2011, відповідно до якого Банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 170000,00 грн., зі сплатою 15,9 річних на умовах, визначених кредитним договором. Кінцевий термін повернення основної заборгованості 26.04.2021 року. В свою чергу, боржник, неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 16.07.2019 має прострочену заборгованість: за кредитом -126065,92 грн.; по відсотках - 134260,01 грн.

Також, 27.04.2011 року, в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між кредитором та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір 50/51-498/2011, що посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Левченко В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1089, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нредитору нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 1.3 договору іпотеки сторони погодили вартість предмету іпотеки в розмірі 354 382,00 грн. Позивач зазначав, що згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. У зв`язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Так, враховуючи неодноразове порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору, позивач в повному праві вимагати дострокове виконання відповідачем своїх обов`язків по кредитному договору та Іпотечному договору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Юрлагіну Т.В. (т.с. 1 а.с. 77).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 88) відкрито провадження у цій справі в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року (т.с. 1 а.с. 178-182) позов ТОВ «Кредитні Ініціативи» у цій справі задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 50/51-498/2011 від 27.04.2011 року, а саме заборгованості за кредитом у розмірі 153532,22 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 126065,92 грн., заборгованості за відсотками 27466,30 грн., на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи», шляхом проведення прилюдних торгів згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Виселено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» судовий збір у розмірі в розмірі 3436,00 грн., тобто по 687,20 грн. з кожного.

Всі учасники цієї справи, із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, погодились, у тому числі позивач ТОВ «Кредитні ініціативи в частині відмови, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім відповідача ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 просив:

-в апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 193-19) рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові позивача у цій справі в повному обсязі.

-в апеляційній скарзі (зміненій) (т.с. 1 а.с. 205-213) рішення суду першої інстанції скасувати в частині виселення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з квартири АДРЕСА_1 , відмовивши у цій частині у позову ТОВ «Кредитні Ініціативи».

Відповідач ОСОБА_1 від будь-якої із вищезазначених апеляційних скарг у цій справі не відмовлявся, тому апеляційне провадження за жодною з них апеляційним судом не закривалось, обидві були предметом апеляційного розгляду у цій справі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 1 а.с. 197).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 10 серпня 2020 року (т.с. 1 а.с. 216), справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 217), з урахуванням навантаженості судді - доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суду працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом).

ТОВ «Кредитні Ініціативи» подало до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у цій справі (т.с. 1 а.с. 236-244).

Інші учасники цієї справи своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом не скористались.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В автоматизованому порядку у цій справі суддями Кочетковою І.В. та Кримською О.М. замінено суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. у зв`язку із тривалою відпусткою останніх (т.с. 1 а.с. 245-246).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 15 жовтня 2020 року, не відбувся та був відкладений (т.с. 1 а.с. 250) через першу неявку всіх учасників цієї справи в порядку задоволення клопотання представника позивача «ТОВ «Кредитні ініціативи» про його відкладення (т.с. 1 а.с. 247-249).

У судове засідання 20 січня 2021 року повідомлені апеляційним належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 8-14) всі учасники цієї справи повторно не з`явились.

Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційному суду поштою заяву про відкладення розгляду цієї справи на іншу дату у зв`язку із пандемією COVID-19 та введеним в Україні локдауну з 08 по 24 січня 2021 року (т.с. 2 а.с. 15-16).

Представник ТОВ «Кредитні Ініціативи» - Ременюк Т.О. подала до суду апеляційної інстанції клопотання про проведення судового засідання без її участі (т.с. 2 а.с. 17).

Інші учасники цієї справи про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи та ухвалив заяву представника позивача задовольнити, у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про відкладення розгляду цієї справи на іншу дату відмовити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

В силу вимог ст. 36 ч. 4 ЦПК України …рішення…судді в інших справах… не може бути підставою для відводу.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1), скасувати судове рішення … частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині (п.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення частково …та ухвалення нового рішення у відповідній частині …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача частково у цій справі при вищевикладених обставинах, керувавсяст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 263, 264, 265, 273 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі лише в частині їх задоволення.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі можна погодитись лише частково з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає лише частково.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що 27.04.2011 року між сторонами був укладений договір кредиту № 50/51-498/2011, копія якого додана до матеріалів справи, що також не заперечується сторонами (т.с. 1 а.с. 11-14).

Відповідно до умов укладеного договору п.1.1 кредитор надав позичальнику у тимчасове користування грошових коштів на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання на наступних умовах: сума кредиту складає 170000,00 грн., строк користування кредитом встановлюється з 27 квітня 2011 року по 26 квітня 2021 року (включно), процентна ставка за користування кредитом складає: 15,9 процентів річних за строковою заборгованістю; 18,9 процентів річних у разі порушення позичальником зобов`язань, як усіх разом, так і кожного з них окремо, які зазначені у п. 3.2.1, п. 3.2.2, п. 3.2.5, п. 3.2.6, п. 3.2.7, п. 3.2.12 - п. 3.2.14 цього договору.

Згідно із п.1.2 договору кредит надається позичальнику на придбання житлової нерухомості, а саме: 4-кімнатної квартири АДРЕСА_1 (п.2.1 кредитного договору).

Відповідно до п.2.1 договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань за договором кредитор укладає в день укладення цього договору з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 (т.с. 1 а.с.17-21).

У відповідності до п. 1.2 вказаного іпотечного договору в іпотеку за договором передається наступне нерухоме майно, що належить іпотекодавцю на праві власності: р.н. 14489038; квартира АДРЕСА_1 загальною площею 81,2 кв. м. складається з 4 - ох житлових кімнат жилою площею 51, 4 кв. м. В іпотечному договорі вказується, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі укладеного договору купівлі-продажу, посвідченого Левченко В.В. приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області 27 квітня 2011 року за реєстровим № 1087 (т.с. 1 а.с.17-21).

Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на Предмет іпотеки.

27.04.2011 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна були внесені відомості про обтяження з реєстраційним номером: 11118064, 27.04.2011 13:28:56, реєстратор: Приватний нотаріус Левченко В.В., Мелітопольський міський. В розділі відомості про предмет обтяження зазначається опис предмета обтяження: квартира, номер запису про обтяження: 9903176, дата, час державної реєстрації: 27.04.2011 13:28:56, підстава виникнення обтяження: іпотечний договір, серія та номер: 1089, виданий 27.04.2011, видавник: Приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Левченко В.В.; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21796783 від 04.06.2015 10:41:58; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; відомості про суб`єкта обтяження: Особа, майно/права якої обтяжуються (власник): ОСОБА_1 ; обтяжувач: ПАТ «Банк Кіпру».

21.07.2014 року між ПАТ «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «БАНК КІПРУ», та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого клієнт відповідно до умов цього Договору відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників та у Переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор, шляхом надання фінансової послуги клієнту, набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та сплачує клієнту грошові кошти в розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому цим договором.

21.07.2014 року між ПАТ «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «БАНК КІПРУ», та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за іпотечними договорами, відповідно до п.1.1 якого разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 21.07.2014, укладеного між сторонами, одночасно передаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором (т.с. 1 а.с. 63-71).

У додатку №1 до договору про передачу прав за іпотечними договорами від 21.07.2014 року визначений реєстр прав вимоги, які передаються за іпотечними договорами, серед яких іпотечний договір, укладений з ОСОБА_1 (т.с. 1 а.с. 68).

Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 27.04.2011 року № 50/51-498/2011, позичальником згідно якого є ОСОБА_1 .

Посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що після зміни кредитора йому тривалий час не надходила інформація пре нового кредитора, розрахункові рахунки, на які він мав вносити щомісячно кошти по погашенню кредиту та про розмір грошового зобов`язання, право вимоги якого перейшло до нового кредитора, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги, оскільки частиною 2 ст. 516 ЦК України встановлено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, оскільки у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Проте, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач ні у судовому засіданні, ні до матеріалів справи не надав доказів щодо виконання ним зобов`язання первісному кредитору, яке не враховано позивачем. Інших наслідків неповідомлення боржника про зміну кредитора законом не встановлено.

Також, судом першої інстанції було правильно встановлено, що зазначені договори факторингу та передачі прав за іпотечними договорами не оспорені відповідачами у судовому порядку та не визнані недійсними.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та належними сторонами , в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч.1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки, пеню та штрафи у розмірах, передбачених умовами договору.

Відповідно до вимог ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за укладеним кредитним договором належним чином не виконав, і станом на 16 липня 2019 року він відповідно до розрахунку позивача у цій справі має заборгованість за кредитом -126065,92 грн.; за відсотками - 134260,01 грн. (т.с. 1 а.с. 57-58).

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналіз наведеної норми права, суд першої інстанції правильно вважав, що позивач має право пред`явити вимогу боржнику як у позасудовому порядку, так і у судовому, оскільки пряма заборона на вчинення таких дій у законі або договорі відсутня. Умови кредитного договору не містять чіткої вимоги щодо пред`явлення вимоги спочатку у позасудовому порядку, а потім, у разі її невиконання, - у судовому.

Судом першої інстанції також правильно встановлено, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, на підставі виконавчого напису № 3905, виданого 19.03.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., було звернуто стягнення на квартиру номер АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації, задовольнити вимоги ТОВ "Кредитні ініціативи" у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання /неналежного виконання/ умов Кредитного договору за період з 21 липня 2014 року по 21 січня 2015 року, а саме: заборгованість за кредитом - 126065,92 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 27466,30 грн. та суми плати, що здійснена за вчинення виконавчого напису - 3150,00 грн., що разом становить суму загальної заборгованості станом на 19.03.2015 року у розмірі 156682,22 грн.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції від 28.04.2015 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 3905, виданого 19.03.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А.

04.10.2016 року у порядку п. 3 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві, згідно якої виконавче провадження було завершено та виконавчий документ повернено стягувачу, надано строк для повторного пред`явлення до виконання до 04.10.2017 року. Виконавче провадження було завершено саме з підстав п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», зі змісту якої слідує, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось або здійснено частково, повертається стягувачеві у разі, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізованого під час виконання рішення.

Після повернення виконавчого напису стягувачу, останній пред`явив його до виконання повторно, та 29 листопада 2016 року повторно було відкрите виконавче провадження за № 52984116 з виконання того ж виконавчого напису №3905. На теперішній час виконавчий напис повернено стягувачу.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням викладеного, кредитор втратив право нараховувати відсотки зв`язку з пред`явленням ним вимоги про дострокове виконання зобов`язань за договором кредиту у повному обсязі шляхом звернення до нотаріусу для вчинення виконавчого напису.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір заборгованості за відсотками, який належить до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 27466,30 грн. за період з 21 липня 2014 по 21 січня 2015, як зазначено у виконавчому написі нотаріуса.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що факт невиконання своїх зобов`язань за кредитним договором, а також суму заборгованості за кредитом відповідач ОСОБА_1 не оскаржував; відповідачем інших розрахунків заборгованості суду чи доказів погашення заборгованості суду першої інстанції надано не було.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до п.2.4.3 укладеного між сторонами іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем будь-яких зобов`язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 Закону України «Про іпотеку».

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 3 ст. 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що п. 2.4.2 вищезазначеного іпотечного договору сторін визначено, що у разі виникнення права на звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право самостійно обрати шлях реалізації своїх прав з урахуванням положень п.4 цього договору та чинного законодавства України.

П. 4 вищезазначеного іпотечного договору сторін визначено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.1.1 договору у разі порушення кредитного договору та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. У вимозі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п.4.1.2 положення п.4.1.1 цього договору застосовуються лише у разі, якщо іпотекодержатель прийме рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

П. 4.1.3 договору визначено, що невиконання положення п.4.1.1 цього договору не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя у будь-який час звернутись до суду для захисту своїх порушених прав.

Відповідно до ч.2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що ч. 2 ст. 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса (близькі за змістом висновки сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/17423/17, від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16).

Отже, способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Позивач у цій справі звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

З урахуванням зазначених вимог чинного законодавства України, враховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлено факт невиконання відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору, що також не заперечувалося відповідачем у судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача у цій справі в частині звернення стягнення на предмет іпотеки є цілком законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Оскільки, подвійне стягнення відсутнє. Позивач у цій справі мав право на застосування іншого способу захисту порушеного права - звернення стягнення на предмет іпотеки в межах суми заборгованості, стягнутої з боржника на користь кредитора за вищезазначеним виконавчим написом нотаріуса, який боржником досі не виконаний. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Підстави для припинення іпотеки вищезазначеної квартири відсутні (постанова Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в іншій цивільній справі ЄУН № 320/5038/16 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про припинення іпотеки нерухомого майна (вищезазначеної квартири), якою залишено без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 та залишено без змін рішення Апеляційного суду Запорізької області від 24 жовтня 2017 року (головуючий суддя Дашковська А.В., судді Кримська О.М. та Подліянова Г.С.), яким апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 квітня 2017 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено).

В силу вимог ст. 82 ч. 5 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у … цивільній… справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо посилань відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні на те, що не встановлена вартість квартири, на яку позивач просив звернути стягнення, суд першої інстанції правильно виходив з такого.

Ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до ст.ст. 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, така вартість майна змінилася.

Наведене відповідає правовому висновку Великої Палати Верхового Суду, викладеному у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11цс18).

Зважаючи на наведені висновки, визначення початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, не має вирішального значення для правильності вирішення спору по суті.

Такий висновок суду повністю відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові у справі № 760/11516/15-ц від 29 січня 2020 року, якій є обов`язковим для врахування загальними судами у цій справі в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Таким чином, з урахуванням зазначеного вище, вказані посилання відповідача ОСОБА_1 суд першої інстанції правильно не взяв до уваги та вважав безпідставними.

Проте, суд першої інстанції допустився помилки при вирішенні у цій справі позовних вимог позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про виселення та стягнення з всіх відповідачів, окрім боржника ОСОБА_1 , судового збору по 687,20 грн. з кожного.

Апеляційним судом встановлено, що за змістом п.2.1 вищезазначеного договору купівлі-продажу сторін: «Продаж вищезазначеної квартири (іпотечної) здійснюється за 340000,00 грн.; розрахунок між сторонами здійснюється з відстроченням платежу, суму в розмірі 1700000,00 грн. продавці отримали від покупця до підписання цього договору, а решту суми в розмірі 170000,00 грн. покупець зобов`язується передати продавцям після отримання кредиту на придбання вказаної квартири у ПАТ «БАНК КІПРУ» в день підписання цього договору - 27.04.2011 року, не пізніше 18 години».

Таким чином, у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи та не звернув належної уваги на те, що предмет іпотеки - 4-кімнатна квартира АДРЕСА_1 була придбана за 340000,00 грн. (п.2.1 договору купівлі-продажу від 27.04.2011 року, укладеного між продавцями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і покупцем ОСОБА_1 - а.с. 43-46), з яких лише 170000,00 грн. складали кредитні кошти.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Згідно із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.11.2019 року у справі №761/22755/18, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, «придбання квартири частково за кредитні кошти виключає можливість виселення без надання іншого житлового приміщення».

Так, за змістом ст.40 закону «Про іпотеку, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їхніх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлового будинку або житлового приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя.

Відповідно до ст.109 ЖК УРСР виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з житлових приміщень, одночасно надається інше постійне житлове приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинна бути зазначено в рішенні суду.

Отже, особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), що є предметом іпотеки і придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому, за положенням ч.2 ст.109 ЖК, постійне житло вказується в рішенні суду.

ТОВ «Кредитні ініціативи», як позивач, не запропонувало суду у цій справі надання будь-якого іншого житлового приміщення при виселенні відповідачів із вищезазначеної іпотечної квартири, яка частково придбана не за рахунок кредиту.

Звідси, саме з цих підстав суд першої інстанції мав відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог позивача до всіх відповідачів у цій справі про виселення останніх із вищезазначеної іпотечної квартири без надання іншого житлового приміщення.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 зі змінами слід задовольнити частково, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року у цій справі в частині - виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 - та стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» судового збору по 687,20 грн. з кожного слід скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовити; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 зі змінами задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 березня 2020 року у цій справі в частині

- виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1

- та стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» судового збору по 687,20 грн. з кожного

скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 25.01.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Кримська О.М.