Єдиний унікальний номер 341/1993/20
Номер провадження 2/341/398/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув у порядку загального позовного провадження без участі сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

встановив:

22 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона є дочкою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя батько склав заповіт від 09 лютого 1999 року, яким усе своє належне майно заповів їй. Однак, вона після смерті батька спадщину не приймала. Єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину була її мати ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 на випадок своєї смерті склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй. Позивачка звернулась до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що належала спадкодавиці, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа.

З огляду на викладене, позивачка просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавиці її матері ОСОБА_4 , право на земельну частку (пай), що розташована та території Бурштинської міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (колишньої території Користовичівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області), розміром 40,95 в умовних кадастрових гектарах, що на день смерті належала ОСОБА_3 , на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) РН № 279816 від 13 жовтня 2007 року, яку ОСОБА_4 прийняла після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , але не оформила своїх спадкових прав на неї.

У судове засідання позивачка та її представниця не з`явились. 31 травня 2021 року представниця позивачки через канцелярію суду подала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задоволити (а. с. 131).

Відповідачка у судове засідання не з`явилась. 15 березня 2021 року від відповідачки до суду надіслана заява, в якій просить суд справу розглядати без її участі, не заперечує щодо задоволення позову, на спадкове майно не претендує (а. с. 104).

Участь у судовому засідання це право, а не обов`язок сторін у справі. Згідно з частиною третьою статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права.

Суд установив, що згідно зі змістом наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про народження позивачки серії НОМЕР_1 від 09 листопада 1959 року, її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 8).

Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 позивачка змінила прізвище на " ОСОБА_6 ", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 26 листопада 2010 року, яке видане повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Галицького районного управління юстиції Івано-Франківської області (а. с. 9).

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 15 жовтня 2007 року, яке видане виконавчим комітетом Користовичівської сільської ради Галицького району, підтверджується, що батько позивачки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10).

Відповідно до копії заповіту від 09 лютого 1999 року, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Користовичівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області та зареєстрований в реєстрі за № 61, ОСОБА_3 , на випадок своєї смерті, все своє майно заповів позивачці ОСОБА_1 (а. с. 11).

Однак, позивачка після смерті батька спадщину не приймала. Єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину була її мати ОСОБА_4 , проте вона не оформила своїх спадкових прав на неї.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 04 серпня 2010 року, яке видане виконавчим комітетом Користовичівської сільської ради Галицького району, підтверджується, що мати позивачки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 13).

Відповідно до копії заповіту від 26 лютого 2010 року, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Користовичівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області та зареєстрований в реєстрі за № 3, спадкодавиця ОСОБА_4 , на випадок своєї смерті, все своє майно заповіла позивачці ОСОБА_1 (а. с. 14).

Згідно з витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 25958637 від 26 січня 2011 року позивачка прийняла спадщину (а. с. 15). Проте, відповідно до листа нотаріуса Галицької районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської обласі Кіщук Л. І. від 04 грудня 2020 року № 827/02-14 убачається, що на майно спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день смерті був зареєстрований в с. Користовичі Галицького району Івано-Франківської області, спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на день смерті була зареєстрована в с. Користовичі Галицького району Івано-Франківської області, спадщину після якого вона прийняла, але не оформила своїх спадкових прав, а саме на земельну частку (пай) в розмірі 40,95 умовних кадастрових гектарів відсутній правовстановлюючий документ, свідоцтво про право на садщину на це спадкове майно спадкоємцю ОСОБА_4 не може бути видано. Галиькою районною державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області 26 січня 2011 року заведена спадкова справа № 25 на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 . Спадкоємцем за заповітом є її дочка ОСОБА_1 . Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 згідно з даних Спадкового реєстру не заводилась (а. с. 21).

Крім того, отримання сертифіката на право на земельну частку (пай) ОСОБА_3 підтверджується інформацією, наданою Користовичівським старостинським округом Бурштинської міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, щодо сертифікатів, які не замінені на державні акти на території Користовичівської сільської ради, відповідно до якої в списку під № 33 вказано серію та номер сертифіката НОМЕР_5 , виданого 13 жовтня 2007 року на ім`я ОСОБА_3 (а. с. 109).

Судом установлено, що цей сертифікат втрачений. Про втрату сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН № 279816, виданого 13 жовтня 2007 року, на ім`я ОСОБА_3 , позивачка розмістила оголошення в районній газеті «Галицьке слово» (а. с. 18).

Розпорядженням Галицької районної державної адміністрації № 209 від 11 серпня 2008 року затверджено передачу у власність та видання державних актів на право власності на земельні ділянки власникам земельних часток (паїв), серед яких за № 201 був ОСОБА_3 (а. с. 123-124).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини першої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Частиною першою статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно з пунктом 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Статтею другою вищевказаного Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією.

Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Абзацами 17 та 18 пункту 3.5. листа Вищого спеціалізованого суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 передбачено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифіката на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців до суду з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

В судовому засіданні установлено та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, що позивачка ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом на спадкове майно, зокрема, на земельну частку (пай), що розташована та території Бурштинської міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (колишньої території Користовичівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області), розміром 40,95 в умовних кадастрових гектарах, що на день смерті належала її батькові ОСОБА_3 , на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) РН № 279816 від 13 жовтня 2007 року, яку прийняла ОСОБА_4 , однак не оформила своїх спадкових прав.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, після смерті спадкодавиці позивачка як спадкоємиця за заповітом успадковує право на цю спірну земельну ділянку. При цьому, інших спадкоємців, які б претендували на земельну частку (пай) за заповітом чи за законом, ні нотаріусом, ні судом не встановлено. Відповідачка ОСОБА_2 не заперечує щодо задоволення позову, на спадкове майно не претендує.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.

Отже, приймаючи до уваги те, що на момент смерті, тобто на момент відкриття спадщини, спадкодавцю ОСОБА_3 належало право на земельну частку (пай) відповідно до сертифіката РН № 279816 від 13 жовтня 2007 року, яку прийняла ОСОБА_4 , однак не оформила своїх спадкових прав, а також те, що позивачка є спадкоємицею цього спадкового майна на основі заповітів від 09 лютого 1999 року, складеного ОСОБА_3 , та від 26 лютого 2010 року, складеного ОСОБА_4 , оригінал сертифіката про право на земельну частку (пай) втрачено, а також, приймаючи до уваги визнання позову відповідачкою, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 206, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадкове майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на земельну частку (пай), що розташована та території Бурштинської міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (колишньої території Користовичівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області), розміром 40,95 в умовних кадастрових гектарах, що на день смерті належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) РН № 279816 від 13 жовтня 2007 року, яку ОСОБА_4 прийняла після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , але не оформила своїх спадкових прав на неї.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщ3о його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя:М. Р. Мергель