ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 січня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5507/20

Головуючий у першій інстанції Деркач О. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/240/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Бечка Є.М.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз»,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз» про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

місце ухвалення рішення суду м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду 02 жовтня 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до АТ «Оператор ГРС «Чернігівгаз», в якому просив визнати незаконними дії відповідача щодо невстановлення йому індивідуального лічильника газу, як побутовому споживачу, у квартирі АДРЕСА_1 та зобов`язати товариство встановити за указаною адресою індивідуальний лічильник газу,

У мотивування заявлених вимог зазначав, що є власником квартири АДРЕСА_1 , де і проживає. Також являється побутовим споживачем послуг з газопостачання за місцем свого проживання. 01 березня 2017 року ПАТ «Чернігівгаз» було встановлено загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Указував, що 04 лютого 2019 року звернувся до газової компанії з проханням встановити індивідуальний лічильник природного газу у його квартирі, але йому було відмовлено та запропоновано встановити лічильник за власні кошти, у зв`язку з чим, на його переконання, відповідачем не були дотримані вимоги ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», що призвело до порушення його прав.

Рішенням від 02 жовтня 2020 року Новозаводський районний суд м. Чернігова у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз» про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту з`ясування фактичних обставин справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив зміст листа ПАТ «Чернігівгаз» від 19 лютого 2019 року, наданого за результатами розгляду його заяви, в якому більша частина інформації стосується порядку встановлення загальнобудинкових вузлів обліку природного газу.

Скаржник зазначає, що відповідач, пославшись у листі на п. 2 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», залишив поза увагою, що згідно з п. 1 ст. 3 даного Закону фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, чим обмежив його, як побутового споживача природного газу, у реалізації свого права на встановлення індивідуального приладу обліку природного газу.

На його переконання, відповідачем, всупереч положень ст.ст. 5, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», було порушеного свободу його волевиявлення у виборі способу реалізації свого права на встановлення індивідуального лічильника.

Звертає увагу на ту обставину, що відповідач, надаючи йому відповідь на звернення, приховав той факт, що він, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», має право на встановлення індивідуального лічильника газу до 01 січня 2021 року, яке повинно йому забезпечити АТ «Чернігівгаз». У зв`язку з наведеним вважає безпідставним висновок суду про те, що на момент розгляду справи його права порушені не були, адже встановлення індивідуального лічильника з моменту його звернення до відповідача забезпечило б оплату саме того об`єму газу, який ним фактично спожито.

Також наголошує на помилковості позиції районного суду про те, що ним не зазначено, у якій спосіб необхідно встановити індивідуальний прилад обліку газу, оскільки у позові він чітко зазначив, що відповідач, як суб`єкт господарювання, що здійснює розподіл природного газу, зобов`язаний забезпечити встановлення лічильника у квартирі із виконанням робіт та за рахунок своїх коштів.

У наданому відзиві АТ «Оператор ГРС «Чернігівгаз», вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими і такими, що не підтверджені належними доказами, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що встановлення загальнобудинкового лічильника газу за адресою: АДРЕСА_2 відбулось 01 березня 2017 року, і на той час редакція ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16 червня 2011 року не містила вимоги до суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території, оснащувати споживачів природного газу фізичних осіб індивідуальними лічильниками газу, тому дії АТ «Чернігівгаз» не можна вважати неправомірними.

Представник відповідача зазначає, що відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2002 року № 620, якщо власник квартири не згодний розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку, він може встановити квартирний лічильник газу окремо на квартиру за власні кошти.

Звертає увагу на ту обставину, що на час виникнення спірних правовідносин ні Законом, ні підзаконними нормативними актами не було передбачено встановлення лише індивідуальних лічильників газу, а визначено обов`язок суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території, забезпечити приладовим комерційним обліком газу. Багатоквартирний будинок, у якому позивач має квартиру, був обладнаний загальнобудинковим лічильником газу з повним дотриманням встановленого законом порядку, тому комерційний облік природного газу за адресою позивача забезпечений відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Указує, що згідно з ч. 2 ст. 3 цього Закону позивач має право самостійно придбати лічильник газу та звернутися до АТ «Чернігівгаз» для узгодження дій щодо його встановлення та отримати відповідну компенсацію протягом 12 місяців, порядок і розміри якої встановлені КМУ.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.ст. 3, 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та п. 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, позивач має право самостійно придбати лічильник газу, звернутися до оператора ГРМ для узгодження порядку дій щодо встановлення лічильника газу та отримати відповідну компенсацію. Суд указав, що позивач має право на встановлення лічильника газу до 01 січня 2021 року, яке повинно забезпечити йому АТ «Чернігівгаз», тобто на час розгляду справи права позивача, як споживача природного газу, не порушені.

Районний суд констатував, що позивачем не зазначено, у якій спосіб необхідно встановити індивідуальний прилад обліку природного газу, зокрема, чи безкоштовно, чи за його власний рахунок, що, з урахуванням ч. 1 ст. 13 ЦПК України, також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований, проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 7) та є споживачем послуг з постачання природного газу за указаною адресою з метою використання його для власних потреб, що не оспорюється самим позивачем.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від (НКРЕКП) від 31 березня 2016 року № 551 був затверджений План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Чернігівгаз»» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування по розділах згідно з додатком (а.с. 36), в якому передбачалися заходи зі встановлення загальнобудинкових лічильників газу.

Планом розвитку на 2016 рік були визначені адреси будинків, в яких необхідно встановити загальнобудинковий лічильник, зокрема, й був зазначений будинок АДРЕСА_2 (а.с. 38-43).

Наказом ПАТ «Чернігівгаз» від 30 грудня 2016 року вирішено прийняти в експлуатацію будинкові вузли обліку природного газу в Чернігівській області за грудень 2016 року по адресам та параметрам, зазначеним в Додатку № 1 до даного наказу, згідно з яким по АДРЕСА_2 прийнятий в експлуатацію БВОГ марки G-10 вартістю 14 439,16 грн (а.с. 49-52).

Про встановлення загальнобудинкових лічильників повідомлялось в газеті «Деснянка» від 06 жовтня 2016 року (а.с. 33) та погоджувалось з балансоутримувачем будинку дата проведення монтажних робіт з установки загальнобудинкового лічильника з тимчасовим відключенням будинків від газопостачання.

01 березня 2017 року комісією у складі представника ПАТ «Чернігівгаз» - інженера ВОВОГ Білик С.Ю. та представника балансоутримувача КП «Новозаводське» ОСОБА_2 був складений акт приймання загальнобудинкового комерційного вузла обліку газу в експлуатацію, відповідно до якого вузол обліку газу, встановлений по АДРЕСА_2 , відповідає проектній документації, Правилам обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Мінпаливенерго від 27 грудня 2005 року № 618 та Кодексом ГРС, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494, і може використовуватися як комерційний вузол обліку природного газу (а.с. 32).

04 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Чернігівгаз» з письмовою вимогою встановити у його квартирі індивідуальний лічильник газу (а.с. 11).

Листом від 19 лютого 2019 року ПАТ «Чернігівгаз» повідомило позивача про порядок встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу за адресою: АДРЕСА_2 та введення його в експлуатацію 01 березня 2017 року, а також указало на те, що ОСОБА_1 як побутовий споживач природного газу може самостійно забезпечити встановлення індивідуального приладу обліку природного газу (індивідуального лічильника) за власні кошти з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, що ним сплачуються за тарифом на розподіл природного газу, зазначивши при цьому, що методика компенсації витрат (грошових коштів) на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу на даний час КМУ не розроблена (а.с. 12-13).

Звернувшись з позовом про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, ОСОБА_1 зазначав про те, що, незважаючи на наявність встановленого загальнобудинкового приладу обліку газу, на підставі ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» він має законне право на встановлення у власній квартирі індивідуального лічильника і саме за кошти газорозподільного підприємства.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відносини між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи, регулюються Правилами постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494 та ЗУ «Про ринок природного газу».

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку визначає ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16 червня 2011 року .

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 18 ЗУ «Про ринок природного газу» приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Частиною 2 ст. 2 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному ст. 10 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

За змістом ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції, чинній на момент запровадження комерційного обліку природного газу за адресою позивача) суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані були забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для приготування їжі до 01 січня 2018 року.

Отже, наведена норма визначає обов`язок газорозподільної організації встановлювати саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Указаний строк для встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для приготування їжі, ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 21 грудня 2017 року був продовжений до 01 січня 2021 року.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів; інших джерел, не заборонених законодавством. Побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

Аналіз положень вказаного Закону свідчить про те, що оператор ГРМ звільняється від обов`язку встановити лічильник газу для населення лише у випадку відмови побутового споживача від встановлення оператором ГРМ лічильника газу чи самостійного встановлення побутовим споживачем лічильника газу із подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ним сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

Частина 1 ст. 5 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом ст. 21 цього Закону права споживача вважаються у будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії за наявністю для цього законних підстав не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_3 , являється споживачем природного газу для приготування їжі. Даних про наявність у позивача заборгованості по сплаті отриманих послуг з газопостачання матеріали справи не містять.

У грудні 2016 року у багатоквартирному будинку АДРЕСА_2 був встановлений загальнобудинковий вузол обліку газу, який був прийнятий в експлуатацію 01 березня 2017 року.

На своє письмове звернення до ПАТ «Чернігівгаз» від 04 лютого 2019 року з приводу встановлення індивідуального лічильника газу ОСОБА_1 отримав листа, в якому заявнику, з посиланням на п. 2 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», було роз`яснено, що побутові споживачі природного газу фізичні особи можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

У своїй постанові від 07 листопада 2018 року в справі № 214/2435/17 Верховний Суд дійшов висновку, що зі змісту ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу. Наведена норма лише визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку, отже відмова газорозподільної організації встановити фізичній особі споживачу індивідуальний лічильник газу суперечить вимогам ч. 1 ст. 6 Закону.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 524/7637/16-ц зазначено, що «відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Питання щодо визнання права на забезпечення та встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі № 214/2435/17. За результатом розгляду указаної справи було прийнято постанову від 07 листопада 2018 року та викладено наступні висновки. Зі змісту ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу".

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25 червня 2020 року (справа № 212/7490/17-ц), від 08 липня 2020 року (справа № 210/5132/19) та від 23 листопада 2020 року (справа № 212/3482/18).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені споживачем, тому відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» був зобов`язаний забезпечити встановлення лічильнику газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2021 року.

Посилання суду першої інстанції про те, що на час розгляду справи права позивача не були порушеними, оскільки строк встановлення індивідуального лічильника газу 01 січня 2021 року ще не настав, є безпідставним, ураховуючи те, що наявними письмовими доказами повністю доведений факт звернення у 2019 році ОСОБА_1 до ПАТ «Чернігівгаз» з письмовою заявою про встановлення в його квартирі індивідуального лічильника газу та отримання ним відмови з цього питання, що, на переконання колегії суддів, достеменно свідчить про наявність порушення його права на встановлення індивідуального газового лічильника у порядку та терміни, визначені ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

З урахуванням наведеного, відмова споживачу встановити індивідуальний лічильник газу суперечить вимогам ст. 5 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. 3 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним. Задоволення позовних вимог буде відповідати державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивача з отримання послуги з газопостачання, а встановлення останньому індивідуального лічильника забезпечить оплату саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Беручи до уваги неправильне застосування районним судом норм матеріального права, апеляційний суд, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

При поданні позову до суду та зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_1 судовий збір не сплачувався на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», якою передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і задовольняє позов у повному обсязі, ураховуючи заявлені позивачем дві вимоги немайнового характеру, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з АТ «Оператор ГРМ «Чернігівгаз» на користь держави 1 681,6 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 2 522,4 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції, а всього на загальну суму 4 204 грн.

Керуючись ст.ст. ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 жовтня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз» про визнання незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати незаконною відмову Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз» у встановленні ОСОБА_1 індивідуального лічильника газу за адресою: АДРЕСА_3 .

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз» за свій рахунок встановити ОСОБА_1 , як побутовому споживачу, індивідуальний лічильник газу за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Чернігівгаз» (14021, м. Чернігів, вул. Любецька, 68, ) на користь держави 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) грн судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 січня 2021 року.

Головуюча: Судді: