Справа № 308/6615/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

секретаря судового засідання Павлюх Л.М.,

розглянувши справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним усного договору доручення щодо розпорядження належним майном, визнання недійсним довіреності від 24.02.2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання недійсним усного договору доручення щодо розпорядження належним майном, визнання недійсним довіреності від 24.02.2016 року.

Суддею після отримання справи у своє провадження подана заява про самовідвід відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

В заяві про самовідвід головуючий суддя Данко В.Й. зазначає, що під час ознайомлення з матеріалами заяви ним встановлено, що наявні обставини, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, а саме є інші обставини, які з метою уникнення в майбутньому сумнівів в неупередженості або об`єктивності судді під час розгляду даного позову.

Згідно ч. 1 ст. 39 ЦПК України, за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу. Питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко і Мартенко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Вказане узгоджується із Бангалорськими принципами поведінки суддів від 19 травня 2006 року , схваленими Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23.

Враховуючи викладене, з метою виключення всіх обставин, які можуть викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості головуючого судді Данко В.Й. під час розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним усного договору доручення щодо розпорядження належним майном, визнання недійсним довіреності від 24.02.2016 року, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про самовідвід головуючого судді Данко В.Й.

Керуючись ст. ст. 39,40 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід головуючого судді Данко В.Й. від розгляду справи №308/6615/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним усного договору доручення щодо розпорядження належним майном, визнання недійсним довіреності від 24.02.2016 року задовольнити.

Справу № 308/6615/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним усного договору доручення щодо розпорядження належним майном, визнання недійсним довіреності від 24.02.2016 року, передати до канцелярії суду для проведення повторного автоматизованого розподілу справи.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.Й. Данко