Справа №345/4644/19
Провадження № 2/345/17/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.2021 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Онушканича В. В.

з участю секретаря судового засідання Пукіш В.В.

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , орган опіки і піклування - Служба у справах дітей Калуської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі в її вихованні,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, а саме просить: зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визначити наступні способи його участі у вихованні дочки ОСОБА_3 : безперешкодні зустрічі з дитиною без участі будь-яких інших осіб - щопонеділка та щонеділі з 10.00 год. до 20.00 год., безперешкодне проведення відпустки з дитиною без участі ОСОБА_2 щороку у літній та зимовий періоди, строком до 10 діб; безперешкодна участь у святкуванні дня народження дочки (з можливою участю інших осіб) - з 10.00 год. до 20.00 год.

Позов мотивує тим, що з грудня 2014 року по 15.03.2016 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилася дочка ОСОБА_3 . Після того, як вони почали проживати окремо, позивач продовжував дбати про дочку та приймати активну участь в її вихованні та утримані. Проте, приблизно протягом двох років позивач не може бачитися зі своєю дочкою, так як відповідачка здійснює перешкоди у спілкування з дитиною. На неодноразові прохання надати можливість бачитися з дитиною відповідачка відмовляла. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування позивача з дитиною спричинить шкоду дочці ОСОБА_4 не існує.

Позивач наголошує, що всі його намагання мирним, нормальним шляхом врегулювати спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджає та штучно створює такі обставини, через які позивач не може нормально зустрічатися з дочкою. Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, в червні 2019 року позивач звернувся із заявою до служби у справах дітей Калуської міської ради.

Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради №176 від 23.07.2019 року позивачу було надано право побачення з дочкою ОСОБА_4 у першу та третю п`ятницю місяця з 15.00 до 18.00 год., другу і четверту суботу місяця з 15.00 год. до 18.00 год. Фактично відповідача не виконує дане рішення і продовжує чинити перешкоди його спілкуванню з донькою та взяття участі в її вихованні.

Оскільки, дитина проживає разом із матір`ю, позивач вважає за доцільне встановити спосіб та режим участі батька у вихованні дочки, шляхом особистих побачень, спільного відпочинку, взяття участі у відвідуванні дитини за місцем її мешкання, влітку вивезти дитину на відпочинок. Вважає, що 6 годин на тиждень є надто замалий час для спілкування з дитиною. Тому позивач змушений звернутися до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі в її вихованні.

Відповідачка подала клопотання (т. 1 а.с. 88-110), в якому виклала свої заперечення по суті позовних вимог. Тому дане клопотання суд розцінює, як відзив на позов. Зокрема, відповідач наголошує щодо неможливості задоволення позовної заяви ОСОБА_1 про надання йому безперешкодних зустрічей із малолітньою дочкою ОСОБА_5 , у зв`язку із вчиненням ним насильницьких дій відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . Так, під час спільного проживання із ОСОБА_1 він поводив себе неадекватно по відношенню, як до дочки, так і до відповідачки. З березня 2016 року сторони проживають окремо. З травня 2017 року відповідач виявив бажання бачитися з дочкою ОСОБА_5 . Проте, щоразу, після контактування дочки з позивачем, відповідачка почала помічати аномальну поведінку дитини: істерика, страх лежати, страх під час будь-якої присутності чоловіків поряд навіть у транспорті, дискомфорт при ходьбі. Тому відповідачка запідозрила позивача у застосуванні до дочки сексуального насильства. Хоча лікарі щоразу відмовлялися констатувати факт такого насильства над дитиною, проте, відповідачка мала сумніви щодо цієї обставини.

За заявою відповідачки відомості про злочин, передбачений ч. 2 ст. 156 КК України, внесено до ЄРДР за №70001356. На даний час триває досудове розслідування у вказаному провадженні, яке через бездіяльність посадових осіб є неефективним. Відповідач наголошує, що національні суди не мають права надавати перевагу претензіям позивача на приватні побачення з ОСОБА_7 і нехтувати її правом на захист від насильства і нелюдського поводження, що принижує її гідність. Позивач не розкаюється у вчиненні злочинів, а навпаки прикриває свої злочинні дії, вчинювані повторно в період з липня по листопад 2017 року, шляхом подання заяви на підтвердження ніби бажання виконувати «батьківський обов`язок». Злочин за ч. 2 ст. 156 КК України, вчинений ОСОБА_1 , є закінченим і жодних пом`якшуючих обставин не має.

Враховуючи викладені обставини та через бездіяльність посадових осіб у м. Калуш та Івано-Франківської області та з врахуванням відповідних зобов`язань держави випливає, що посилання позивача на ст. 159 СК України не може бути застосоване при розгляді даної справи через вчинення позивачем неправомірних дій, за якими ведеться неефективне досудове розслідування і через те, що наслідки задоволення вимог відповідача прямо виключають право дитини на фізичне, психологічне здоров`я та найкращі умови для її життя та розвитку. Тому відповідачка просить залишити без задоволення позов ОСОБА_1 .

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з наведених у ньому підстав. Наголосив, що жодних насильницьких дій відносно дочки ОСОБА_8 не вчиняв. Бажає бачитися з дочкою, брати активну участь у її вихованні. Тому просить позов задоволити у повному обсязі, а також стягнути з відповідачки судові витрати.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася у передбаченому законом порядку, шляхом надіслання судової повістки на адресу місця реєстрації. Проте поштове відправлення було повернуто на адресу суду із зазначенням причин «за відсутністю адресата», а тому, з огляду на положення п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки повістка надсилалася за зареєстрованим місцем проживання відповідачки та відповідачка не повідомила суду іншої адреси, вважається, що відповідачці належним чином вручено судову повістку. Крім того, відповідачка викликалася в судове засіданні і шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (т. 2 а.с. 118). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

До того ж представник відповідачки 14.05.2021 року в приміщенні суду ознайомився із матеріалами справи, тобто йому було достеменно відомо про час і місце розгляду даної справи. Водночас в судове засідання також не з`явився. Клопотань про відкладення розгляду справи ні від відповідачки, ні від її представника до суду не надходило. Враховуючи неявку відповідачки та її представника без поважних причин, а також те, що позиція відповідачки по суті спору викладена у вищеописаному клопотанні (відзиві), з метою запобігання безпідставному відкладенню розгляду справи, яка знаходить на розгляді в суді вже тривалий час, суд ухвалив проводити розгляд справи без участі відповідачки та її представника.

Представник органу опіки і піклування - Служби у справах дітей Калуської міської ради подала заяву про розгляд справи без її участі. При винесенні рішення просить суд врахувати законні права та інтереси малолітньої ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки в матеріалах справи наявне рішення виконавчого комітету №176 від 23.07.2019 року «Про визначення порядку побачення ОСОБА_1 з малолітньою дочкою ОСОБА_3 », тобто наявний висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, участь представника органу опіки та піклування безпосередньо в судовому засіданні не є обов`язковою, а тому суд ухвалив здійснювати розгляд справи без її участі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 6, 27-32).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабою та дідом.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання батьками.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що той з батьків, який проживає окремо від дітей має право на особисте спілкування з ними, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей. При визначенні способів участі одного з батьків у вихованні дитини пріоритетним є врахування найкращих інтересів дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст.81 ЦПК України).

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Водночас, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, відповідачкою не надано суду належних доказів на підтвердження обставин, що участь позивача у вихованні дочки ОСОБА_8 може завдати шкоди її фізичному та психічному здоров`ю.

Так, суд враховує, що на даний час триває досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0001356 від 21.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України (т. 1 а.с. 200, 201). Водночас даних про те, що позивач є підозрюваним у цьому злочині матеріали справи не містять. Внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, розслідування якого триває та на даний час не закінчено, з огляду на положення статті 62 Конституції України, якою закріплено презумпцію невинуватості, не може прийматися судом як обставина, яка характеризує особу позивача.

Крім того, за клопотанням відповідачки, для з`ясування всіх обставин справи, а саме з`ясування психічного стану малолітньої ОСОБА_9 , а саме чи піддавалась вона будь-якому насильству з боку ОСОБА_1 або інших осіб і чи не перешкоджає контактування ОСОБА_3 з позивачем психологічному та психічному здоров`ю, моральному та інтелектуальному розвитку ОСОБА_3 , ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.05.2020 року було призначено комплексну судову психолого-психіатричну експертизу. Оплату за проведення експертизи було покладено на відповідачку. Водночас 25.03.2021 року матеріали справи та ухвалу суду було повернуто експертною установою на адресу суду у зв`язку із тим, що відповідачем ОСОБА_2 оплата експертизи не була проведена (т. 2 а.с. 101).

Ст. 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Отже, оскільки комплексну судову психолого-психіатричну експертизу не було проведено у зв`язку із ухиленням відповідачки від її проведення, тобто відповідачкою фактично не доведено, що зустрічі позивача з дитиною загрожують здоров`ю дитини та нормальному її вихованню.

Таким чином, із врахуванням вищенаведеним норм національного законодавства та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, позивач, як батько ОСОБА_3 , має право брати участь у її вихованні.

Суд звертає увагу, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права, та наявність рішення про визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини, яке набрало законної сили, автоматично покладає на другого з батьків обов`язок щодо його виконання, включаючи утримання від створення будь-яких перешкод у реалізації ним своїх батьківських прав.

Тому слід зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлюючи спосіб участі позивача у вихованні дочки ОСОБА_3 , суд враховує інтереси дитини, які мають пріоритет над бажаннями батьків, а також закріплений у нормах міжнародного права та чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дітьми та участь у їх вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі свою дочкою.

Зокрема, суд враховує розпорядок дня дочки, яка є малолітньою, потребує забезпечення певного режиму, відпочинку, дотримання особистої гігієни тощо. Зокрема, що дочці виповнилося лише 6 років. Такий вік обумовлює необхідність підвищеного і постійного піклування, нагляду, здійснення заходів санітарно-гігієнічного характеру. Крім того, оскільки дочка досягла шкільного віку, то з вересня 2021 року буде навчатися у школі.

Відповідно до рішення виконавчого комітету №176 від 23.07.2019 року «Про визначення порядку побачення ОСОБА_1 з малолітньою дочкою ОСОБА_3 » надано право побачення батьку ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_3 відповідно до графіку: перша і третя п`ятниця місяця з 15.00 год. до 18.00 год.; друга і четверта субота місяця з 15.00 год. до 18.00 год. Водночас такий графік побачень не враховує, що на даний час ОСОБА_3 досягла шкільного віку, а тому побачення з батьком у дні її занять в школі (в п`ятницю) не відповідатиме інтересам дитини. За таких обставин, з урахуванням вимог ч.6 ст.19 СК України, суд частково не погоджується із вказаним висновком органу опіки та піклування.

Таким чином, враховуючи вік дитини, особливості її фізичного та психологічного розвитку, суд вважає, що встановлення графіку побачень позивача з дочкою першої і третьої суботи кожного місяця з 15.00 год. до 18.00 год. та другої і четвертої неділі кожного місяця з 15.00 год. до 18.00 год., а також в дні народження дитини 30 січня кожного року з 17.00 год. до 19.00 год., якнайкраще буде відповідати інтересам дитини.

Також суд враховує стан здоров`я дочки ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 120-144). А тому перебування дитини з батьком без присутності матері ставить під загрозу задоволення потреб та інтересів дитини. Спілкування батька з дитиною в присутності матері забезпечить перебування дитини у звичайній для неї обстановці, що надасть можливість уникнути зайвих стресових ситуацій.

Комітет ОНН з прав дитини у Зауваженні загального порядку № 14 (2013) «Про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів» закликає в оцінці найкращих інтересів дитини у кожному окремому випадку дотримуватись балансу всіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей (п. 46). Визначення того, яке саме рішення буде прийнято в найкращих інтересах дитини, має починатися з оцінки конкретних обставин, які роблять дитину унікальною. Це означає врахування судом одних та ігнорування інших елементів, а також впливає на те, яким чином вони будуть зважені один щодо одного (п. 49).

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що для забезпечення реалізації прав малолітньої дитини, її фізичного та морального розвитку та виховання, з урахуванням віку дитини, її стану здоров`я та необхідного режиму її утримання, необхідно встановити наступний порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - надати можливість зустрічатися із дочкою в присутності матері першої і третьої суботи кожного місяця з 15.00 год. до 18.00 год. та другої і четвертої неділі кожного місяця з 15.00 год. до 18.00 год., а також в дні народження дитини 30 січня кожного року з 17.00 год. до 19.00 год.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 768,40 грн. судового збору (а.с.1) та 1000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги (а.с.10-14).

Щодо клопотань відповідача про постановлення окремих ухвал про притягнення до кримінальної відповідальності слідчої Калуського ВП ГУНП ОСОБА_19, керівника Калуського ВП ГУНП ОСОБА_22, прокурорів Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_20, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (т.1 а.с.70-71); посадових осіб Калуського місцевого центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , керівника Служби у справах дітей Калуськолї міської ради ОСОБА_21 (т.1 а.с.73-76); лікарів Центральної районної лікарні м. Калуш ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (т. 1 а.с. 215-216).

Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Частиною 11 вказаної статті закріплено, що окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального закону; встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

Окрема ухвала суду - це ухвала, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

Суд зазначає, що за наявними матеріалами справи у суду не має можливості встановити або спростувати вчинення вищевказаними посадовими особами кримінального правопорушення. Крім того суд вважає, що відповідачка не позбавлена можливості звернутися до правоохоронних органів у разі наявності у неї достатніх доказів вчинення слідчою Калуського ВП ГУНП, керівником Калуського ВП ГУНП, прокурорами, посадовими особами Калуського місцевого центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, керівником Служби у справах дітей Калуської міської ради ОСОБА_21, лікарями Центральної районної лікарні м.Калуш кримінального правопорушення.

Окрім цього, суд звертає увагу, що статтею 262 ЦПК України не встановлено прямий обов`язок суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.

За таких обставин, розглянувши клопотання відповідачки про постановлення окремих ухвал, суд не знаходить підстав для цього.

На підставі викладеного, ст.ст.157,158,159 СК України, Конвенції про права дитини, керуючись ст.ст. 80,81,141, 259, 262, 265,268 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити наступний порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - надати можливість зустрічатися із дочкою в присутності матері першої і третьої суботи кожного місяця з 15.00 год. до 18.00 год. та другої і четвертої неділі кожного місяця з 15.00 год. до 18.00 год., а також в дні народження дитини 30 січня кожного року з 17.00 год. до 19.00 год.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) 768,40 грн. судового збору та 1000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 03.06.2021 року.

Суддя