Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року Новотроїцький районний суд

Херсонської області

в складі: головуючого судді - Решетова В.В.

секретар судового засідання - Сушко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Новотроїцьке Херсонської області цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, Херсонської обласної ради до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних керівником під час роботи на підприємстві

ВСТАНОВИВ:

Позивач КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» ХОР, Херсонська обласна рада звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних керівником під час роботи на підприємстві.

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника КП «Генічеське БТІ» ХОР з 20.04.2005 року по 12.03.2009 року. З 13.04.2012 року по 08.06.2015 року на відповідача покладено виконання обов`язків начальника КП «Генічеське БТІ» ХОР. Актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КП «Генічеське БТІ» ХОР від 09.01.2019 року №15-21-05/13/116 за період з 01.01.2013 року по 01.10.2018 року проведено перевірки в ході якої встановлено факти нанесення ОСОБА_1 матеріальної шкоди підприємству на загальну суму 593908,24 грн. Відповідачем здійснено порушення ЗУ «Про оплату праці» та незаконне отримання ним доплат за суміщення посад. В результаті чого ОСОБА_1 порушено вимоги діючого законодавства України, вказані кошти були використані не за призначенням (на погашення заборгованості перед працівниками підприємства по заробітній платі), а на власні потреби. Факт невжиття ОСОБА_1 заходів щодо запобігання шкоди майну підприємства шляхом використання коштів на свою користь може розцінюватись як порушення ОСОБА_1 покладених на нього трудових обов`язків, тобто протиправність його діянь. Просять стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Генічеське БТІ» ХОР кошти у розмірі 423481,07 грн. та судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Представники позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до судового засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Відповідач та його представник адвокат Пінаєв О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов в якому просили відмовити в задоволенні позову з підстав того, що КП «Генічеське БТІ» ХОР є неналежний позивач так як не є вищестоящим в порядку підлеглості органом, тому не має законних підстав подавати позов до суду на керівника підприємства. Підставою позову є припущення зроблені в акті №15-21-05-13/116 від 09.01.2019 року ревізії питань фінансово-господасрької діяльності КП «Генічеське БТІ» ХОР за період з 01.01.2013 року по 01.10.2018 року, проведеної управлінням Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області, отриманого і підписаного керівником підприємства Толок В.А. 16.01.2019 року. Позивачі, як на основний доказ своїх вимог посилаються на Акт ревізії окремих питань фінансово-гоподасрької діяльності КП «Генічеське БТІ» ХОР від 09.01.2019 року, який не може мати преюдиційне значення, тому що припущення зроблені в цьому акті не були доведені в судовому порядку, та жодній стороні не були висунуті будь-які вимоги Держаудитслужбою на підставі даного акту. Питання про стягнення надлишкове отримання заробітної плати та безпідставно отриманих щомісячних премій, матеріальної шкоди завданої підприємству працівником вже було предметом судових розглядів, якими відмовлено в задоволенні таких позовних вимог. Вважає, що позивачем не доведено та не надано доказів які саме винні, протиправні дії вчинив відповідач, що призвели до заподіяння матеріальної шкоди. Заявляли про застосування річної позовної давності, оскільки позов подано через рік від дати ревізії складеного 09.01.2019 року. Крім того рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 10.10.2017 року розглядалась справа з аналогічних обставин за позовом КП «Генічеське БТІ» ХОР до ОСОБА_1 про стягнення надлишково отриманої заробітної плати та премій, що доводить обізнаність позивача про спірні правовідносини на час розгляду судової справи в 2017 році. Просив відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши докази наявні в матеріалах справи, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проведеної ревізії складено акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради за період з 01.01.2013 року по 01.10.2018 року, який відповідачем не підписаний.

Згідно акту посадовими особами підприємства, яким надано право розпоряджатись рахунками та підписувати розрахункові документи, договори, акти, угоди, контракти у періоді, що підлягав ревізії, були: з правом першого підпису ОСОБА_1 начальника з 13.04.2012 року по 08.06.2015 року; ОСОБА_2 начальника з 09.06.2015 року по 31.03.2016 року начальник з 04.04.2016 року.

Також у акті ревізії від 09.01.2019р. зазначено наступні зауваження/недоліки:

- в період з 01.09.2014 року по 01.09.2015 року, внаслідок завищення розміру мінімальної заробітної плати безпідставно завищено розмір мінімальної тарифної ставки (оклад) за просту некваліфіковану працю та як наслідок завищено розмір посадових окладів, що призвело до завищення витрат на оплату праці на загальну суму 235697,00 грн. та відповідно перераховано єдиний соціальний внесок в розмірі 8386,90 грн. Порушення допущено колишнім в.о. начальника Голяковим С.В., який видав накази. Порушення призвело до завищення витрат на загальну суму 31983,90 грн. та викривлення Звітів про фінансові результати форми №2м за вказаний період.

- протягом ревізійного періоду на підставі наказів, встановлена доплата за суміщення посад та виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника колишньому в.о. начальника ОСОБА_1 за виконання обов`язків юриста. При недотриманні вимог ч.1 ст. 8 Закону №108/95 та п.1 Постанови №859, ОСОБА_1 безпідставно нараховано та виплачено доплату за суміщення посад та виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника на загальну суму 72961,00 грн., та як наслідок зайво перераховано єдиного соціального внеску в сумі 27564,68 грн. Порушення допущено колишнім в.о. начальника Голяковим С.В., який видав накази. Порушення призвело до завищення витрат на загальну суму 100525,68 грн. та викривлення Звітів про фінансові результати форми №2м за вказаний період.

- внаслідок прийняття колишнім керівником управлінських рішень (несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати праці, невжиття заходів щодо зменшення заборгованості з оплати праці) призвело до витрачання додаткових коштів, згідно рішень суду, на сплату звільненим працівникам за час затримки розрахунку з заробітної плати та відшкодування моральної шкоди на загальну суму 173143,42 грн. (в т.ч. за час затримки розрахунку з заробітної плати - 168143,42 грн., моральної шкоди - 5000,00 грн.), що вплинуло на фінансовий результат діяльності Підприємства.

Сторони не заперечують про факт звільнення відповідача із займаної посади в.о. начальника КП «Генічеське БТІ» ХОР.

Судом також встановлено, що за фактом вказаних в акті ревізії порушень ОСОБА_1 притягнуто до кримінальної відповідальності.

Вироком Іванівського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 від 27,07.2020 року визнано винним за ч.1 ст. 175, ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 08.04.2021 року вирок Іванівського районного суду Херсонської області скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження.

Встановивши вказані обставини, суд приходить до таких висновків.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно приписів ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В свою чергу, ст.ст. 76-89 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов`язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів.

Відповідно до ч.ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 130 КЗпП України визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтями 137 та 138 КЗпП України визначено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

З сукупного аналізу вищевказаних приписів чинного законодавства України слідує, що трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Підставою для матеріальної відповідальності може бути вина у формі або прямого умислу або необережності (халатність, недбалість); дії працівника повинні призвести до негативних наслідків, тобто має бути пряма дійсна шкода, що підлягає відшкодуванню; між діями та наслідками дій працівника наявний причинний зв`язок. Вказані обставини мають існувати об`єктивно, при чому саме на роботодавця покладено обов`язок доводи наявність вказаних обставин.

У п.п. 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками № 14 від 29.12.1992р. зазначено, що у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації.

Суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов`язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності.

Так в п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками № 14 від 29.12.1992р. судам роз`яснено, що розмір шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і меж матеріальної відповідальності.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов`язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій.

Формами протиправної поведінки працівника є протиправна дія чи протиправна бездіяльність.

Обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина.

Вина працівника - це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім).

Прямий зв`язок - це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника.

У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій чи бездіяльності.

В ракурсі вищевикладеного та з огляду на наявні в матеріалах справи докази слід дійти до висновку, що позивачами не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що винні дії відповідача призвели до заподіяння відповідачу матеріальної шкоди у вигляді відшкодування збитків заподіяних керівником під час роботи на підприємстві у сумі 423481,07 грн.

Актом ревізії від 09.01.2019 року №15-21-05-13/116 складено після перевірки підприємства за період роботи з 01.01.2013 року по 01.10.2018 рік, який підписаний керівником підприємства Толок В.А., жодних пояснень відповідача ОСОБА_1 акт не містить, також твердження зроблені в акті в судовому засідання стороною позивача жодним доказом не доведені та не підтверджені. Акт не містить висновків.

Судом враховано, що обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер. Висновки , викладені в акті не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Судження контролюючого органу є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.

Враховуючи викладене, суд вважає, що акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Аналогічна правова позиція вже висловлювалась ВСУ у постанові від 10.09.2013 року у справі №21-237а13, а також ВСУ у постанові від 10.05.2018 року у справі №811/119/13-а.

Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КП ХОР Генічеське БТІ» №15-21-05-13/116 від 09.01.2019 року, щодо матеріальної шкоди завданої діями ОСОБА_1 на суму 423481,07 грн. суперечить висновкам зробленим Управлінням Південного офісу Держаудитслужби в Херсонській області за №15-21-05-20-17/303-2019 від 22.01.2019 року та за №15-21-05-23-16/308-2019 від 22.01.2019 року, де визначені інші особи винними в порушенні вимог законодавства, які підписали акт ревізії від 09.01.2019 року та не оскаржили висновки зроблені в акті.

Додані до позову рішення Генічеського районного суду Херсонської області №653/422/16-ц від 02.03.2016 року та №653/624/16-ц від 23.03.2016 року, якими стягнуто на користь ОСОБА_4 та на користь ОСОБА_5 нараховану, але не виплачену заробітну плату, не визначають та не доводять вини ОСОБА_1 у затримці виплати (а.п. 123, 124 т.1).

Вина ОСОБА_1 у заподіянні збитків позивачу також не підтверджуються вироком суду відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 175, ч. 1 ст. 366 КК України №653/2704/17 від 27.07.2020 року, оскільки цей вирок скасовано Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 08.04.2021 року.

В пунктах 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівникам», судам роз`яснено, що суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП, залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов`язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавці. Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну при виконанні трудових обов`язків, за наявності порушення працівником трудових обов`язків, наявності прямої дійсної шкоди, причинного зв`язку між порушенням і шкодою та вини працівника.

З огляду на те, що на даний час вироку щодо винних дій ОСОБА_1 як керівника підприємства Генічеського ДБТІ ХОР, який би набрав законної сили не має, а позивачами не доведено, що саме винні дії відповідача ОСОБА_1 привели до збитків підприємства в сумі 423481,07 грн., тому в сукупності вищевикладеного слідує, що позов є безпідставним та необґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Комунального підприємства «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, Херсонської обласної ради до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних керівником під час роботи на підприємстві - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В.Решетов