Справа № 368/1806/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2021 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Кагарлицька районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, Служба в справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Кагарлицька районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, служба в справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в :

В провадженні судді Іванюти Т.Є. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Кагарлицька районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, Служба в справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Кагарлицька районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, служба в справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

22.01.2021 року до канцелярії суду надійшла заява від ОСОБА_2 про відвід судді в якій вона посилається на те, що 25.06.2020 року суддею Іванютою Т.Є. було винесено рішення про відмову у спілкуванні (відмову у задоволенні позову) її старшій дочці ОСОБА_3 з молодшим братом ОСОБА_4 . 21.10.2020 року дане рішення було скасоване Київським апеляційним судом . А тому вважає, що суддею Іванютою Т.Є. було винесено необґрунтоване рішення, і у неї виникли обґрунтовані сумніви у неупередженості та необ`єктивності судді Іванюти Т.Є.

Крім того, ОСОБА_2 посилається на те, що помічник судді Іванюти Т.Є., ОСОБА_5 є близькою ріднею позивача ОСОБА_1 та його цивільної дружини ОСОБА_6 .

На підставі викладеного просить задовольнити заяву про відвід судді Іванюти Т.Є. та передати справу на розгляд іншому судді, встановленому ст. 33 ЦПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник заяву про відвід підтримали.

ОСОБА_1 та його представник проти заяви заперечили і суду пояснили, що вимоги ОСОБА_2 не грунтуються на вимогах закону, а є затягуванням розгляду справи.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що заявлений відвід ОСОБА_2 є необгрунтованим, оскільки не ґрунтується на вимогах ЦПК України, в яких визначено підстави для відводу судді, а відповідачка фактично непогоджується з процесуальними діями судді. Будь яких доказів, які б давали підстави сумніватися в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, ОСОБА_2 суду не надала.

Разом з тим наведені в заяві відповідачки обставини про відвід судді Іванюти Т.Є. не містять належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність упередженості судді у розгляді справи.

Відповідно до ч.1 ст. 40 ЦПК України - питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч.3 ст.40 ЦПК України , якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Підстави для відводу та самовідводу визначаються ст. 36 ЦПК України .

За умовами ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Щодо доводів відповідачкою про те, що рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 25.06.2020 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей, сім`ї та молоді про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з малолітнім братом, рідною сестрою, яка проживає окремо від нього було скасовано 21.10.2020 року Київським апеляційним судом , суд не може взяти до уваги, оскільки відповідно до ч.4 ст. 36 ЦПК України «Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Що стосується доводів відповідачки про те, що помічник судді Іванюти Т.Є., Редька О.І, є близькою ріднею позивача ОСОБА_1 та його цивільної дружини ОСОБА_7 , то суд прийшов до висновків, що таке твердження відповідачки є надуманим та є власною думкою відповідачки, яка не підкріплена жодними доказами, а ґрунтується на припущеннях та негативному ставленні до судді.

Суд не вправі, за відсутності підстав, передбачених ст.36 ЦПК України задовольняти необгрунтовану, безпідставну, голослівну заяву про відвід, оскільки наведене суперечитиме основним засадам цивільно-процесуального законодавства, вимогам, встановленим у Законі України Про судоустрій і статус суддів , Кодексі суддівської етики, Бангалорських принципах поведінки судді.

Зокрема, у п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" , суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Хаушильд проти Данії зазначається, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

У справі Фей проти Австрії ЄСПЛ вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Суд зазначає, що однією з гарантій забезпечення доступу до правосуддя, що має реалізовуватися незалежним та неупередженим судом, є здійснення судочинства з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права, свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Вказаний принцип у цивільному судочинстві застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово звертав увагу на дотримання правил неупередженості (безсторонності) суду як складової права на справедливий судовий розгляд, що визначений ст.6 ЄКПЛ.

В силу п.1 ст.6 Конвенції, підлягає застосуванню на підставі ст.8 ЦПК України принцип, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід (самовідвід) дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Згідно п.12 Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів передбачено, що при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому засіданні судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довір`ям не тільки зі сторони сторін у конкретному спорі, але і зі сторони суспільства в цілому. При цьому, суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача, інакше довір`я до незалежності судової влади буде підірвано.

У Рішеннях Європейського суду з прав людини - рішенні від 09.11.2006 року у справі Білуга проти України та рішенні від 28.10.1998 року у справі Ветштайн проти Швейцарії зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві; судді зобов`язані викликати довіру учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній упередженості, повинен брати самовідвід.

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі Пуллар проти Сполученого Королівства ). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється . Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі Де Куббер проти Бельгії ).

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007року Про незалежність судової влади процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Наявність у осіб, які беруть участь у справі заперечень, сумнівів щодо правильності та відповідності процесуальних дій судді протягом розгляду та судових рішень чинному законодавству України не можуть бути підставою згідно з ст. ст. 36 , 37 ЦПК України для відводу судді, всі ці заперечення можуть бути викладені цими особами в апеляційній скарзі у разі незгоди з прийнятим судовим рішенням.

Наведені у заяві про відвід факти не є обставинами, які в розумінні ст.36 КПК України виключають участь судді в розгляді справи.

Позивачем не подано суду жодного доказу, який би підтвердив упередженість або необ`єктивність суду.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що будь-яких доказів, які б давали підстави сумніватися в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи відповідачка суду не надала, оскільки вона фактично не погоджується з процесуальними діями судді, підстави для відводу на переконання суду відсутні, тому у задоволенні заяви про відвід слід відмовити.

Враховуючи викладене , керуючись ст.ст. 36-40 ЦПК України , суд , -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді Іванюти Тетяни Євгенівни - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : Т.Є.Іванюта