Справа №461/100/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

28 травня 2021 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Романюка В.Ф.

з участю:

секретаря судового засідання Цюпака В.І.

представника позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Яворівської районної державної адміністрації (адреса: 81000, м.Яворів, вул. І. Франка, 8) про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Яворівської районної державної адміністрації, в якому просить визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її матір`ю ОСОБА_1 .

В обгрунтування внесеного позову покликається на те, що позивач з 12.06.1993 року перебуває у шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі у них народилася донька, ОСОБА_3 , яка є четвертою їхньою дитиною. Відповідач не визнає ОСОБА_3 за свою доньку. Ще перед народженням дитини, влітку 2018 року він пішов з сім`ї та живе окремо у м. Львові. Свою доньку, ОСОБА_3 батько жодного разу не бачив і не бажає бачити та спілкуватись з нею.

ОСОБА_1 , як мати, неодноразово намагалась переконати відповідача спілкуватись з донькою, включно з пропозицією зробити тести ДНК, проте всі її пропозиції залишились без відповіді. Так само і їхні старші діти намагались переконати батька спілкуватись з найменшою сестрою.

Позивач зазначає, що їхня малолітня донька ОСОБА_3 зареєстрована з народження разом зі матір`ю, ОСОБА_1 у с. Лісопотік Яворівського району та постійно проживає зі нею, а батько не лише не утримує її та не піклується про неї, а й навіть ніколи не бачив її та не бажає бачити її та спілкуватись з нею.

Улітку 2020 року позивач звернулася до ОСОБА_2 з проханням надати згоду на виїзд дитини за кордон для короткочасної поїздки на море для оздоровлення, проте відповідач відмовився це зробити без будь-яких пояснень. Оскільки, відповідач відмовляється надати згоду на виїзд дитини за кордон, чим порушує її права, тому позивач просить суд позовну заяву задоволити.

Ухвалою суду від 12 січня 2021 року матеріали позовної заяви залишено без руху. /а.с.9-10/

Ухвалою суду від 09 лютого 2021 року у справі відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального підготовчого судового засідання. /а.с.17/

29 березня 2021 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служби у справах дітей Яворівської районної державної адміністрації надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника, а також скеровано на адресу суду висновок щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . /а.с.34-38, 40-42/.

Ухвалою суду від 22 квітня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду. /а.с.51-52/.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Просила суд позовні вимоги задоволити повністю, проти винесення заочного рішення не заперечила.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судового засідання, шляхом направлення за адресою місця реєстрації, що стверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправленням.

Крім цього, виклик відповідача до суду був здійснений через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (через веб - сайт Галицького районного суду м.Львова). /а.с.62, 63/.

Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило, а також від відповідача не надійшов відзив на позовну заяву.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Яворівської районної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, оскільки подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника.

Таким чином, суд, вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Відзив у встановлений законом строк не подав. Тому, за згодою представника позивача у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Суд встановив, що 12 червня 1993 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстрований Ясниською сільською радою Яворівського району Львівської області, актовий запис за №7, що стверджується копіює свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 ./а.с.2/.

У шлюбі в ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 ./а.с.3/. З народження, ОСОБА_3 , яка є їхньою четвертою дитиною, зареєстрована та проживає з матір`ю ОСОБА_1 , за адресом: АДРЕСА_3 , що стверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої Ясниською сільською радою Яворівського району Львівської області від 02 листопада 2020 року №411. /а.с.4/.

Відповідач не визнає ОСОБА_3 за свою доньку. Ще перед народженням дитини, влітку 2018 року ОСОБА_2 пішов з сім`ї та живе окремо у м. Львові. Свою доньку, ОСОБА_3 батько жодного разу не бачив і не бажає бачити та спілкуватись з нею.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , як мати, неодноразово намагалась переконати відповідача спілкуватись з донькою, включно з пропозицією зробити тести ДНК, проте всі її пропозиції залишились без відповіді. Так само і їхні старші діти намагались переконати батька спілкуватись з найменшою сестрою. Однак, батько не лише не утримує її та не піклується про неї, а й навіть ніколи не бачив її та не бажає бачити її та спілкуватись з нею.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого1991року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

За змістом статей 160-161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Як вбачається із висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , №1073/15 від 29.03.2021 р., Яворівська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 . /а.с.36-37/.

Відповідно до ч.5 ст.157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Згідно п. 5 ст.157 Сімейного кодексу України, той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Як встановлено у судовому засіданні, улітку 2020 року позивач звернулася до ОСОБА_2 з проханням надати згоду на виїзд дитини за кордон для короткочасної поїздки на море для оздоровлення, проте відповідач відмовився це зробити без будь-яких пояснень. Вказана відмова, позбавила права позивача відвести малолітню дочку ОСОБА_3 на море для оздоровлення, при чому, сам відповідач не цікавиться нею, не піклується, та не бажає її бачити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015року).

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 18, 81, 89, 141, 259, 263, 265, 268, 280, 351-355 ЦПК України, ст.ст.157, 160, 161 СК України,Законом України «Про охорону дитинства», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Яворівської районної державної адміністрації (адреса: 81000, м. Яворів, вул. І. Франка, 8) про визначення місця проживання дитини, - задоволити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , сері і номер паспорта НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у сумі 840,80 грн.

Повний текст судового рішення складено 31 травня 2021 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Романюк В.Ф.