Номер провадження: 22-ц/813/3158/21
Номер справи місцевого суду: 501/793/16-ц
Головуючий у першій інстанції Максимович Г.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 січня 2017 року, постановленого під головуванням судді Максимович Г.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив (а.с. 84-85 т. 1):

- усунути перешкоди у користуванні кв. АДРЕСА_1 , шляхом визначення порядку користування квартирою та встановити порядок користування кв. АДРЕСА_1 за яким виділити ОСОБА_3 у користування житлову кімнату площею 13,9 кв.м., комору площею 3,9 кв.м., вбудовану шафу площею 0,8 кв.м., 1/2 лоджії площею 2,65 кв.м у кв. АДРЕСА_1 ;

- вселити ОСОБА_3 в кв. АДРЕСА_1 ;

- стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що йому та відповідачці на праві власності в рівних частках належить кв. АДРЕСА_1 , якою він не має можливості користуватись, так як відповідачка, без його згоди та відома замінила замки вхідних дверей.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 січня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволений частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні кв. АДРЕСА_1 та вселений ОСОБА_3 в кв. АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на те, що судом не було досліджено та встановлено всіх обставин та фактів по справі.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_3 не є власником 1/2 частини квартири, що підтверджується копією витягу з держреєстру речових прав на нерухоме майно, яке вона отримала у нотаріуса 16 січня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_2 є власником всієї спірної квартири.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено головуючого суддю Комлева О.С. зі складом колегії суддів.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 березня 2019 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 була прийнята до провадження та призначена до розгляду (а.с. 48-49 т. 2).

Справа неодноразово призначалась до розгляду, однак її розгляд було відкладено з об`єктивних причин, а саме: неналежне сповіщення, неявка сторін.

Сторони про розгляд справи на 26 травня 2021 року сповіщені належним чином (а.с. 162-169 т. 2).

З матеріалів справи вбачається, що цивільна справа в суді апеляційної інстанції перебуває з грудня 2018 року, учасники справи були повідомлені про час і місце судового засідання належним чином.

Учасники справи з клопотаннями про можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, враховуючи приписи ст. 212 ЦПК України, не зверталися.

Апеляційний суд, з урахуванням строку перебування справи у провадженні суду, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, які не з`явилися в судове засідання та своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Зважаючи на зміст апеляційної скарги та судового рішення, що оскаржується, з врахуванням обставин даної справи, її складності, та, що явка до апеляційного суду є необов`язковою, з врахуванням того, що сторони з клопотаннями про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в т.ч. і поза межами суду не зверталися, колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання, на підставі наявних у справі доказів.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (31 травня 2021 року).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони по справі перебували у шлюбі з 15 червня 2011 року.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07.10.2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.42 т. 1).

Квартира АДРЕСА_1 , яка згідно плану (а.с.27) має загальну площу 62,1 кв.м., житлову - 28.0 кв.м. та складається з двох кімнат, кімната 1 площею 13,9 кв.м., кімната 2 площею 14,1 кв.м., належить по 1/2 частині ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 17.03.2016 року (а.с.4-7 т. 1)

Згідно довідки про склад сім`ї від 09.12.2015 року, в спірної квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (донька сторін) , ОСОБА_5 (син ОСОБА_2 ) , ОСОБА_3 (а.с.43, 44, 46 т. 1).

Виконавчий комітет Чорноморської міської ради, як орган опіки та піклування надав висновок в якому вказав, що визначення порядку користування квартирою та вселення ОСОБА_3 в кв. АДРЕСА_1 не порушує права та інтереси малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.95 т. 1).

ОСОБА_3 звернувся до Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області із заявою, в якій просив прийняти міри до його колишньої дружини ОСОБА_2 , яка не дає йому змоги бачитися з дитиною (а.с.113 т. 1).

Згідно рапорту, 30.08.2016 року о 17.20 год. до Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення від ОСОБА_3 , який мешкає АДРЕСА_2 з проханням направити співробітників для ОГП під час відкриття вхідних дверей до його квартири за вищевказаною адресою (а.с.119 т.1 ).

30.08.2016 року ОСОБА_3 звернувся до Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області із заявою в якій вказав, що його колишня дружина ОСОБА_2 не пускає його в кв. АДРЕСА_1 (а.с.122,124 т. 1).

Іллічівський МВ ГУМВС України в Одеській області повідомив ОСОБА_3 , що для встановлення прав користування житловою площею йому необхідно звернутися до суду (а.с.126 т.1).

Згідно довідки ЖКС «Фонтанський», яка надана ОСОБА_6 , ОСОБА_3 мешкає без реєстрації місця проживання разом з цивільною дружиною за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.131 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 15.12.2016 року була задоволена скарга ОСОБА_2 та зобов`язано слідчий відділ Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУПН в Одеській області прийняти та невідкладно зареєструвати подану ОСОБА_2 заяву про вчинення злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.135 т.1).

Судом також надана оцінка поясненням ОСОБА_5 , які він надав поліцейському Чорноморського ВП, в яких вказано, що 28.08.2016 року він разом зі своєю мамою, сестрою, двоюрідним братом та хрещеним знаходились дома. Коли його мати вийшла в коридор, щоб ввімкнути світло до кварти ввійшли незнайомі йому люди. Його мати та хрещений просили їх вийти з квартири, а потім силоміць незнайомих людей виштовхнули з квартири та закрили двері (а.с.136-137 т.1).

ОСОБА_2 звернулась до місцевої прокуратури із заявою на бездіяльність працівників поліції (а.с.139 т.1).

Із неодноразових звернень ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до правоохоронних органів зі скаргами одного на одне, суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_3 користуватись, належною йому на праві приватної власності 1/2 часткою кв. АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.10.2008 року, 1/2 частина кв. АДРЕСА_5 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 132, 133 т. 1).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, суд першої інстанції виходив з наступного.

Частиною 1 ст.370 ЦК України передбачає, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Згідно з ч. 2 ст.370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Суд першої інстанції врахувавши, що сторони не надали суду доказів того, що при виділі ОСОБА_3 у користування житлової кімнати площею 13.9 кв.м., комори площею 3,9 кв.м., вбудованої шафи площею 0,8 кв.м., 1/2 лоджії площею 2,65 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності будуть рівними, та що такий поділ взагалі можливий, дійшов вірного висновку, що позов в цій частині не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

Стаття 42 Конституції України передбачає, кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 391 ЦК України передбачає, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст.2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Також суд, враховуючи, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 1/2 частина кв. АДРЕСА_1 його вселення у житлове приміщені, яке належить йому на праві власності є результатом реалізації права власника.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» надає право громадянам вільно обирати місце свого проживання, та з урахуванням висновку органу опіки та піклування Чорноморської міської ради, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов в частині вселення ОСОБА_3 в кв. АДРЕСА_1 є обґрунтований та підлягає задоволенню, з яким в повній мірі погоджується колегія суддів.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

На підставі вищевикладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3 , зобов`язавши ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні кв. АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_3 в кв. АДРЕСА_1 .

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не є власником 1/2 частини квартири, що підтверджується копією витягу з держреєстру речових прав на нерухоме майно, яке вона отримала у нотаріуса 16 січня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_2 є власником всієї спірної квартири, 1/2 частину якої вона придбала на прилюдних торгах, колегія суддів вважаєнеобґрунтованими, оскільки спростовуються рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2020 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Кілійського відділу ДВС, приватного нотаріуса Симон Є.Ю., ДП «Сетам», третя особа приватний нотаріус Перчеклій І.М. про визнання недійсними прилюдних торгів, скасування постанови та акту, зобов`язання ДП «Сетам» вчинити певні дії, яким позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсними прилюдні торги, проведені ДП «Сетам» 22 грудня 2016 року на веб-сайті електронних торгів у Системі електронних торгів арештованим майном (Сетам), за лотом 186269 1/2 частина двокімнатної квартири АДРЕСА_6 . Скасований акт державного виконавця про придбання ОСОБА_2 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, свідоцтво про право власності. Скасована постанова від 20.02.2017 року та акт від 20.02.2017 року державного виконавця про передачу у власність ОСОБА_2 , як такої, що не була продана з прилюдних торгів, 1/2 частки квартири АДРЕСА_5 , рішення про державну реєстрацію та видане свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів та вказане рішення суду набрало законної сили (реєстраційні № 90432957, 93959046, 95344981 в єдиному державному реєстрі судових рішень) .

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Вказані доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 31 травня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра