справа № 758/2361/20 головуючий у суді І інстанції Ларіонова Н.М.
провадження № 22-ц/824/3107/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року про передачу за підсудністю справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_3 , зареєстрований 17 травня 1985 року у Відділі запису актів громадянського стану Виконкому Подільської районної Ради народних депутатів міста Києва № 455.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу першої інстанції через порушення норм процесуального права та направити справу для розгляду до Подільського районного суду міста Києва.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення ч. 9 ст. 28 ЦПК України. Частина 2 ст. 28 ЦПК України є спеціальною для категорії справ про розірвання шлюбу і є свого роду пільгою для позивачів, які мають на утриманні малолітніх/неповнолітніх дітей, за станом здоров`я або з інших поважних причин не можуть виїхати до місця проживання відповідача. У даній ситуації ж мова йде про те, що на території України місце проживання відповідача невідоме. Використовуючи аргумент громадянства Канади, як відоме місце проживання відповідача, суд повинен був застосувати положення ч. 10 ст. 28 ЦПК України. Суд не врахував обставини, за якими позивач був змушений звертатися саме до Подільського районного суду міста Києва. Ці обставини описані у позовній заяві. Припущення суду про штучність зазначення останнього відомого місця проживання відповідача є недопустимими. Позивач зазначає, що він добросовісно користується своїми процесуальними правами і заслуговує на повагу до своєї особистості та процесуальної позиції. Позов подано ще у лютому 2020 року. ОСОБА_1 також вказує на те, що має місце безпрецедентне порушення права позивача на доступ до правосуддя та порушення принципу недопустимості спорів про підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є зареєстрованим мешканцем Печерського району міста Києва. Єдиним судом в Україні, якому підсудний вищевказаний позов, є Печерський районний суд міста Києва, як суд за зареєстрованим місцем проживання позивача на підставі ст. 28 ч. 2 ЦПК України.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Стаття 28 ЦПК України встановлює правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю. Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду підсудності полягає в тому, що в залежності від характеру матеріальних правовідносин та предмету спору, особистих обставин позивач може обирати серед двох, трьох чи більшої кількості судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

Отже, право обирати суд, до якого бажає звернутися особа, належить виключно їй.

Передаючи справу за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у даному випадку справа не підсудна Печерському районному суду міста Києва.

Не дивлячись на те, що позивач зареєстрований у Печерському районі міста Києва, він не пред`явив позов за місцем свого проживання, тобто, не виявив бажання скористатись своїм правом на звернення до Печерського районного суду міста Києва.

За таких обставин, суд першої інстанції не вправі був всупереч волі позивача самостійно застосовувати ч. 2 ст. 28 ЦПК України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Отже, передаючи справу на розгляд іншому суду, якому вона не підсудна, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі, що у відповідності до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 січня 2021 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.