Справа № 462/3913/17 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/3165/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні відповідачки ОСОБА_1 , представниці відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Ліуша А.І. від 08 серпня 2019 року у справі за позовами ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального користування, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального користування відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та задовольнити позови ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Вважає рішення незаконним. Вказує, що відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивачка не довела факту порушення своїх прав як співвласника самовільною перебудовою відповідачами будинку. При цьому суд не дав оцінки висновку будівельно-технічної експертизи 322/16 від 18.04.17., у якій експерт встановив, що відповідачі провели реконструкцію будинку з метою приєднати до своєї квартири АДРЕСА_1 частину горища. Також експерт робить висновок, що відбулося втручання в опорні стіни будинку, зміна конструкції будинку і незаконність будівництва. Звертає увагу, що районний суд неправильно визначив характер правовідносин, а тому неправильно застосував норми матеріального права. Зазначає, що горище, підвал, сходові майданчики, коридори, стіни будинку, дах, комірки для візків, для сушіння білизни, тощо, є спільною сумісною власністю усіх власників квартир у багатоквартирному будинку. Оскільки відповідачі без її згоди змінити конструкцію будинку, фактично зайняли горище, то такі дії кваліфікуються як втручання у право власності. Також посилаючись на п.6 ч.2 ст. 356 ЦПК України, просить встановити такі обставини: - чи є ОСОБА_6 власником квартири АДРЕСА_2 ; чи було втручання у конструктивні елементи будинку АДРЕСА_3 ; якщо було втручання у конструктивні елементи будинку, то хто це зробив; чи давали згоду позивачі на втручання у конструктивні елементи будинку; чи було захоплена горище відповідачами; чи можливо з технічної точки зору повернути будинок АДРЕСА_3 до попереднього стану. Окрім того просить дати оцінку таким доказам: висновку будівельно-технічної експертизи №22/16 від 18.04.17.; показам експерта ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ; рішенню Залізничного районного суду м. Львова від 18.08.2017 у справі №462/2808/15-ц; висновку будівельно-технічної експертизи №06/18 від 28.03.18; запереченням ОСОБА_1 від 08.02.18; «Проекту на відповідність діючим вимогам ДБН щодо самочинно розпочато виведення з аварійного стану нежитлових приміщень в об`ємі існуючого горища над квартирою АДРЕСА_1 …»; висновку експерта ОСОБА_9 ; свідоцтву про укладення шлюбу від 13.04.91; договору купівлі-продажу квартири від 15.03.96; позовній заяві ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 08.05.15 про поділ горища; довідці ЛКП «Сяйво» від 127.03.15; свідоцтву про право власності на квартиру АДРЕСА_4 .

В судове засідання, окрім відповідачки ОСОБА_1 , інші учасники справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та зважаючи на те, що інтереси відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні захищав представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_1 , представниці відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовних заяв, відзивів на позов, відповіді на відзив, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 376 ЦК України, ухвалу Верховного суду України від 03 червня 2015 року у справі №6-127св15,ст.ст. 384, 385 КК України, ч.1 ст. 81, ч.7 ст. 102, ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, та відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позивачам на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 , а відповідачам належить квартира АДРЕСА_4 . Згідно матеріалів справи та пояснень сторін, відповідачами здійснено реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_3 шляхом влаштування надбудови мансардного поверху над квартирою АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу. Однак, реконструйоване горище будинку АДРЕСА_3 розташоване виключно над квартирою відповідача ОСОБА_1 , а відтак позивачем чи його представником не надано суду жодних належних та допустимих доказів факту порушення прав позивача самочинною будовою, а відтак суд вважав, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Крім того, рішенням Апеляційного сулу Львівської області від 02 листопада 2015 року в позові Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати самочинно надбудований мансардний поверх над квартирою АДРЕСА_4 та привести планування будинку і квартири до попереднього стану відмовлено, та встановлено, що суд першої інстанції не врахував технічний стан житлового будинку, не взяв до уваги стан даху будинку та необхідність його ремонту, не з`ясував технічної можливості демонтажу існуючих конструкцій даху, окремі конструкції якого перебували у незадовільному технічному стані, демонтаж яких, як вбачається з висновку про проведення обстеження технічного стану квартири може призвести до подальшого руйнування споруди в цілому. Також, суд не брав до уваги покликання представника позивача на висновок експертного будівельно-технічного дослідження №05/15 від 25 березня 2015 року, оскільки даний висновок не було призначено судом та не попереджено експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, згідно ст. 102 ЦПК України та в даному висновку висловлюються лише припущення експерта щодо причинно-наслідкового зв`язку між здійсненням певних будівельних робіт відповідачем та завданням позивачу шкоди. Крім того, суд не брав до уваги висновок будівельно-технічної експертизи №22/16 від 18 квітня 2017 року, яку було призначено за клопотанням представника позивача, оскільки даним висновком не встановлено жодних порушень прав позивача самочинною будовою, здійснення відповідачем будь-яких будівельних робіт над квартирою позивача та не підтверджено і не спростовано будь-які доводи та обґрунтування позову позивача. А також, суд не брав до уваги висновок експерта за результатами судово-будівельної експертизи будинку по АДРЕСА_3 , згідно експертизи, призначеної ухвалою суду від 19 червня 2018 року, оскільки ухвалою суду експерт ОСОБА_9 був повідомлений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову від дачі висновку, однак при складанні висновку не зазначив про його обізнаність із таким попередженням згідно ч. 7 ст. 102 ЦПК України, на виклики суду за клопотанням сторони позивача не з`являвся та згідно телефонограми суду від 03 травня 2019 року повідомив, що він не з`явиться у судові засідання, внаслідок чого, на думку суду, фактично відмовився підтримувати наданий ним висновок. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження. Також суд вважав, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

19.08.2017 року ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом доОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просив: зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні приміщенням загального користування площею 13,5 кв.м., що до 1975 року було кухнею (на поверховому плані позначене літ. «1-1») квартири АДРЕСА_5 та двома приміщеннями горища, що над квартирою АДРЕСА_4 шляхом демонтажу самовільної надбудови і відновлення попереднього стану горища в будинку АДРЕСА_3 .

28.02.2018р. ОСОБА_6 подала суду заяву, у якій уточнила позовні вимоги та просила зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_6 , приміщення загального користування площею 13,5 кв.м., що до 1975 року було кухнею (на поверховому плані позначене літ. «1-1») квартири АДРЕСА_5 та двома приміщеннями горища, що над квартирою АДРЕСА_4 шляхом демонтажу самовільної надбудови і відновлення попереднього стану горища в будинку АДРЕСА_3 .

В обґрунтування позову покликається на те, що вона з ОСОБА_7 є власниками квартири АДРЕСА_2 . Відповідачі без їх згоди зруйнували частину горища і розпочали будівництво другого поверху. Оскільки горище є спільною власністю власників квартир, відповідачі порушили їх право на користування та розпорядження спільною власністю. Висновок будівельно-технічної експертизи №22/16 від 18 квітня 2017 року встановив, що відповідачі самовільно зайняли приміщення загального користування площею 13,5 кв.м. та два приміщення горища.

В судовому засіданні 21.03.2018р. задоволено клопотання ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про об`єднання в одне провадження справу №462/3913/17 за позовом ОСОБА_6 та справу №462/3874/17 за позовом ОСОБА_7 до відповідачів ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування площею 13,5 кв.м., що до 1975 року було кухнею (на поверховому плані позначене літ. «1-1») квартири АДРЕСА_5 та двома приміщеннями горища, що над квартирою АДРЕСА_4 шляхом демонтажу самовільної надбудови і відновлення попереднього стану горища в будинку АДРЕСА_3 .

Згідно ч.2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У відповідності до ч.2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Також, відповідно до ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Також, відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням ОСОБА_12 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фондута за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) N4-рп/2004 від 02.03.2004р., в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ( 2482-12 ) треба розуміти так: Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Крім цього, відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до змісту пункту 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування, а у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З матеріалів справи вбачається, що позивачам ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2 , оскільки така набута ними у шлюбі (свідоцтво про укладення шлюбу, договір купівлі-продажу Т.1 а.с. 21, 22, реєстраційне посвідчення №942 від 28.03.1996 року Т.1 а.с. 47 справи №462/2808/15).

Також, згідно свідоцтва про право власності на квартиру відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_13 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_4 (Т.1 а.с. 68).

З поверхового плану за 1950 рік, який знаходиться у справі №462/2634/15-ц (а.с. 10) та матеріалах інвентаризаційної справи, вбачається, що в житловому будинку є мезонін на якому до 1975 року була розташована квартира АДРЕСА_6 згаданого будинку, яка в 1975 році ліквідована та приміщення 1-1 та 1-2, що складали цю квартиру, відповідно ліквідовані як житлові приміщення та стали нежитловими приміщеннями спільного користування поряд із приміщенням горища, що розташоване теж на мезоніні. Вказане, також, не оспорювалось та визнано сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи та визнано сторонами, відповідачами самовільно, без будь-яких дозвільних документів та відповідного проекту здійснено реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_3 шляхом влаштування надбудови мансардного поверху над квартирою АДРЕСА_1 , яка належить відповідачам.

Крім цього, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 серпня 2017 року у справі №462/2808/15-ц встановлено: «під час проведення мешканцями квартири АДРЕСА_1 надбудови та реконструкції даху без отримання відповідних дозвільних документів і без згоди позивача, було демонтовано покрівлю над цією квартирою, внаслідок чого відбулось залиття і пошкодження житлової кімнати квартири позивача АДРЕСА_7 , де було залито стелю, стіни та підлогу. В подальшому, внаслідок зміни відповідачами конфігурації покрівлі замокання квартири АДРЕСА_7 продовжились.

Так, із акту комісії в складі працівників ЛКП «Сяйво» від 05.11.2014 року вбачається, що під час обстеження встановлено, що причиною замокання кімнати квартири на АДРЕСА_8 став демонтаж покрівлі під час проведення надбудови та реконструкції даху мешканцями квартири АДРЕСА_1 ».

Вказане рішення постановою Апеляційного суду Львівської області від 16.01.2018 року залишено без змін та відповідно набрало законної сили.

Також, з висновку експертного будівельно-технічного дослідження №05/15 від 25.03.2015 року в частині встановлення причин залиття вбачається, що причиною залиття квартири АДРЕСА_2 являється демонтаж даху (покрівлі) житлового будинку під час проведення надбудови та реконструкції даху мешканцями квартири АДРЕСА_4 . Внаслідок даного залиття відбулося потрапляння води (вологи) у конструкцію горищного, міжповерхового перекриття, у конструкцію та на поверхні стін як ліквідованої квартири АДРЕСА_6 , так і житлової кімнати під літ. «2-2» квартири АДРЕСА_7 на АДРЕСА_3 . Причиною залиття приміщення житлової кімнати №2 на АДРЕСА_3 , що продовжувалось після завершення будівельних робіт по виконанню надбудови над квартирою АДРЕСА_1 може бути ускладнене відведення атмосферних вод (утворення сніжного мішку) з місця примикання існуючої покрівлі до стіни надбудови. Оскільки здійснення надбудови над квартирою АДРЕСА_1 змінило конфігурацію даху житлового будинку. Внаслідок даної зміни відбулося утворення так званого «снігового мішку» у місці примикання існуючої покрівлі до стіни надбудови. Крім того причиною залиття приміщення житлової кімнати квартири АДРЕСА_2 могло стати пошкодження існуючої частини покрівлі у місці її примикання до стіни надбудови під час проведення будівельних робіт з реконструкції частини житлового будинку шляхом надбудови мансардного поверху над квартирою АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.31).

Вказане узгоджується, також, з висновком № 025/17 від 26.07.2017 року призначеної судом будівельно-технічної експертизи, згідно якого встановлено кілька можливих причини виникнення і збільшення пошкоджень приміщень квартири АДРЕСА_2 , а саме: незадовільний стан покрівлі житлового будинку з недостатнім стоком атмосферних опадів, який погіршився після реконструкції будинку із заміною покрівлі, а також залиття на час відсутності покрівлі над квартирою АДРЕСА_1 .

Таким чином, залиття квартири АДРЕСА_7 мало місце на час відсутності під час реконструкції даху покрівлі над квартирою АДРЕСА_1 , а також через недостатній сток атмосферних опадів після реконструкції будинку із заміною покрівлі, що вказує на причинно-наслідковий зв`язок дій відповідачів по реконструкції даху із замоканням квартири позивачів.

Окрім цього, висновком експерта №06/18 від 28.03.2018 року встановлено, що на даху житлового будинку АДРЕСА_3 наявне місце снігового мішку замкнутий простір, зона застою води, з якої відсутнє надійне та ефективне водовідведення атмосферних опадів. Даний сніговий мішок розташований у місці примикання існуючого даху житлового будинку над квартирою АДРЕСА_7 до стіни та конструкції даху надбудови над квартирою АДРЕСА_1 . Застій води виникає внаслідок того, що відведенню води, яка стікає по існуючих двох схилах даху, перешкоджають конструкції стін та даху надбудови, внаслідок чого утворився замкнутий простір, де застоюється вода.

Вказані докази спростовують звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж житлового будинку АДРЕСА_9 та висновок про проведення технічного стану об`єкта: «Квартири №3 житлового будинку на АДРЕСА_3 », згідно яких будинок знаходиться в задовільному стані (Т.1 а.с. 71-102).

Крім цього, згоди позивачів, співвласників квартири у будинку та відповідно співвласників інших приміщень будинку його опорних, інженерних конструкцій, конструктивних елементів, тощо на здійснення надбудови та реконструкції даху, надано не було.

Дана ж самовільна реконструкція стосується всіх мешканців будинку, оскільки такою реконструкцією змінюються згадані приміщення загального користування, а також і опорні конструкції (конструктивні елементи будинку). Відповідно видозміна таких приміщень та конструкцій, що має місце у даному випадку впливає на права та інтереси всіх співвласників квартир у будинку, оскільки частково позбавляє їх прав на такі приміщення та конструктивні елементи будинку та створює, зокрема, і для них нові права та обов`язки, несе загрози пошкодження будинку, його руйнування, часткового руйнування, тощо, оскільки будь-яких доказів, що така реконструкція відповідає чинним будівельним нормам та правилам немає.

Відповідно до наведеного, реконструкція квартири відповідачів із надбудовою повинна була бути здійснена відповідно до закону із складанням проекту, який би був погоджений компетентними органами; погоджена з усіма співвласниками квартир у даному будинку; здійснена відповідно до попередньо складеного проекту та відповідно до чинних будівельних норм та правил.

Оскільки цього відповідачами здійснено не було, а вказане вплинуло на права та інтереси позивачів, а саме спричинили, зокрема, їм шкоду внаслідок залиття у їх квартиру та несе загрози пошкодження будинку, його руйнування, часткового руйнування, тощо, доводи як позовів, так і апеляційної скарги слід вважати обґрунтованими та такі позови та апеляційну скаргу слід задовольнити.

Оскаржуване ж рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позовів, яким слід зобов`язати відповідачів усунути позивачам перешкоди у користуванні приміщеннями загального користування мезоніну, що над квартирою АДРЕСА_4 , шляхом демонтажу самовільної надбудови і відновлення попереднього стану мезоніну в будинку АДРЕСА_3 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 серпня 2019 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позови ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального користування задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 усунути ОСОБА_7 , ОСОБА_6 перешкоди у користуванні приміщеннями загального користування: площею 13,5 кв.м., що до 1975 року було кухнею (на поверховому плані позначене літ. «1-1») квартири АДРЕСА_5 та іншими приміщеннями мезоніну, що над квартирою АДРЕСА_4 , шляхом демонтажу самовільної надбудови і відновлення попереднього стану мезоніну в будинку АДРЕСА_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 червня 2021 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Ю.Р. Мікуш

М.М. Шандра