Ухвала

31 травня 2021 року

м. Київ

справа № 172/1164/20

провадження № 61-8324ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12 травня 2020 року.

В обґрунтування позову зазначала, що 12 травня 2020 року вона зверталась із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів та ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області 09 жовтня

2020 року їй було відмовлено у його видачі через те, що відповідач не зареєстрував своє місця проживання. Вважала, що наявні правові підстави для стягнення аліментів за минулий час, починаючи з дня звернення із заявою про видачу судового наказу.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області

від 12 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду 09 грудня 2020 року до досягнення дітьми повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежів за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області

від 12 січня 2021 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

У травні 2021 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали касаційну скаргу на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області

від 12 січня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 29 березня 2021 року, у якій просять змінити рішення суду першої інстанції, яке залишене без змін постановою апеляційного суду, у частині стягнення аліментів з ОСОБА_3 починаючи з 12 травня 2020 року.

У прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просять поновити строк касаційного оскарження рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня

2021 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 березня

2021 року.

Як на підставу поновлення строку на касаційне оскарження, заявник та її представник посилаються на те, що постанову апеляційного суду було отримано особисто 16 квітня 2021 року. На підтвердження вказаного надають заяву про видачу судового рішення.

Клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилаються ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень, лише у тих випадках, коли таке оскарження

є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності цивільних правовідносин.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же статті ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга,

є малозначною в силу закону.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин,

які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено. При цьому, Верховним Судом взято до уваги правовідносини, в яких виник спір між сторонами, та встановлені судами фактичні обставини справи.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області

від 12 січня 2021 року та постанови Дніпровського апеляційного суду

від 29 березня 2021 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області

від 12 січня 2021 року та постанови Дніпровського апеляційного суду

від 29 березня 2021 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області

від 12 січня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 29 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович