ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

02 червня 2021 року

м. Харків

Справа № 2-2815/09

Провадження № 22-ц/818/770/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретарів судових засідань Плахотніковій І.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 ,

апелянт: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 серпня 2009 року, постановлену суддею Бабковою Т.В., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 серпня 2009 року задоволено заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

На зазначену ухвалу суду першої інстанції 23 жовтня 2020 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду, та ухвалити нове судове рішення, яким скасувати заходи забезпечення позову, а саме накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказаною ухвалою суд першої інстанції наклав арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 та помилково вважав, що цей будинок належить ОСОБА_2 на праві власності. Однак ОСОБА_2 на час розгляду справи у суді першої інстанції був лише зареєстрований за адресою вказаного вище житлового будинку, а не був його власником. ОСОБА_2 взагалі ніколи не мав права власності на житловий будинок. Власницею цього житлового будинку, починаючи з 05.06.1996 і по 27.01.2020 була мати апелянта, ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, свідоцтвом про смерть та заповітом від 03.07.2019 року. Суд першої інстанції, під час прийняття оскарженої ухвали не встановив, чи дійсно житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 . Зокрема, в мотивувальній частині спірного рішення взагалі відсутні посилання на будь-який документ, який підтверджує право власності ОСОБА_2 на житловий будинок. Крім того, таких відомостей не містять і інші матеріали справи № 2-2815/09.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду не відповідає.

Суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що невжиття заходів забезпечення даного позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, відповідач може відчужити майно.

Колегія суддів не може погодитись в повній мірі з таким висновком суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору, реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам та не порушення прав третіх осіб.

Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з`ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 січня 2021 року відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі № 2-2815/09, яка була перереєстрована на номер 2-93/11, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, інфляції та пені, в частині змісту ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.08.2009 року, в частині змісту рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.01.2011 року.

Вирішено вважати встановленим зміст відновленої резолютивної частини ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.08.2009 року по цивільній справі № 2-2815/09 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики, відповідно до якої заява ОСОБА_5 про забезпечення позову - задоволена. Накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 . Накладено арешт на рухоме майно, що належить ОСОБА_2 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в межах суми позовних вимог. Виконання ухвали доручено 12-їй Харківській Державній нотаріальній конторі, КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" та Фрунзенському відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.

Вирішено вважати встановленим зміст відновленої резолютивної частини рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.01.2011 року по цивільній справі № 2-93/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики, інфляції та пені, відповідно до якого, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 грошову суму за договором позики у розмірі 38726 грн. (тридцять вісім тисяч сімсот двадцять шість грн.), інфляцію 348 грн. 53 коп. (триста сорок вісім грн. 53 коп.) та пеню 480 грн. (чотириста вісімдесят грн.). Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 395 грн. 55 коп. (триста дев`яносто п`ять грн. 55 коп.) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи 250 (двісті п`ятдесят грн.) грн.

З тексту ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2009 року вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з останнього на його користь заборгованість за договором позики з урахуванням індексу інфляції у розмірі 39616 грн. 70 коп. та один відсоток від простроченої суми за кожен день прострочки у розмірі 1140 грн.

13 липня 2009 року ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 . В обґрунтування посилався, що відповідач є власником вказаного будинку.

З наданої КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" Харківської міської ради вбачається, що на підставі свідоцтва про права на спадщину від 05 червня 1996 року ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с 21)

Матеріали справи містять копію свідоцтва про права на спадщину за заповітом від 05 червня 1996 року за змістом якого ОСОБА_4 належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в цілому (а.с. 22)

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 27 січня 2020 року серія НОМЕР_1 . (а.с. 23)

Згідно заповіту від 03 липня 2019 року ОСОБА_4 усе своє майно заповіла ОСОБА_3 .

Згідно із ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала про накладення арешту на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ухвалена з порушенням вимог закону на час її постановлення, порушувала права ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_3 .

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, належним чином не перевірив, хто є власником майна, на яке накладався арешт, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви позивача про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги вагомі, приймаються до уваги, оскільки спростовують висновки суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду в силу ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, з постановленням нової про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись 367, 368, ст. 374,.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 14 серпня 2009 року в частині накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна