Постанова

Іменем України

26 січня 2021 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/927/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря: Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ржищівського міського суду Київської області

від 16 липня 2020 року

в складі судді Козіної С.М.

по справі №374/239/19 Ржищівського міського суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання договору недійсним та стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому посилаючись на хибність юридичної природи договору, просила визнати недійсним договір співпраці від 06.09.2015, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , та стягнути з останнього грошові кошти в сумі 125 714,00 грн, що еквівалентно 5 000,00 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 06.09.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір співпраці, за яким останній отримав від ОСОБА_1 кошти у сумі 5 000,00 доларів США, строком до 03.09.2018. Однак ОСОБА_2 не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення коштів у визначений строк, незважаючи на звернення щодо повернення отриманої суми коштів.

Як на підставу визнання договору недійсним посилалася на те, що підписуючи оспорюваний договір від 06.09.2015, з огляду на похилий вік та поганий зір, помилялася щодо юридичної природи договору, оскільки вважала даний договір позикою.

В письмових поясненнях, надісланих до суду, посилаючись на те, що відповідач безпідставно отримав грошові кошти, вважала, що вони підлягають поверненню з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України.

Відповідач подав до суду відзив на позов, посилаючись на безпідставність позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 16 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій посилалась на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що на момент підписання оспорюваного договору, з огляду на похилий вік та поганий зір, помилялася щодо юридичної природи договору, оскільки вважала даний договір позикою, проте судом безпідставно проігноровано такі твердження, та суд дійшов помилкового висновку про те, що між сторонами було укладено договір про спільну діяльність.

Зазначила, що відповідач, отримавши від ОСОБА_1 кошти, не здійснив дій, які б свідчили про витрачання коштів на проект за договором, тому вважала, що ОСОБА_2 не мав на меті реальне настання наслідків договору співпраці, а тому кошти були безпідставно отримані відповідачем.

Крім того, вказала, що відповідач, отримавши у вересні 2015 року кошти за договором співпраці не зареєстрував у встановленому законом порядку вид діяльності, необхідний для реалізації проекту та не спрямував коштів на вирощування грибів, не надав суду доказів на підтвердження придбання сировини, витрат на обладнання та приміщення для вирощування грибів. Розрахунків та звітності по використанню коштів відповідачем не надано.

Також, зазначила, що суд першої інстанції, в порушення вимог процесуального законодавства, позбавив її можливості надати пояснення у судовому засіданні, яке відбулося 27.02.2020.

Крім того, вказала, що в судове засідання 25.06.2020 її не було запрошено, хоч того дня вона була в суді та подала письмові пояснення, заяву про розгляд справи без її участі не подавала. Наявна в матеріалах справи заява про розгляд підготовчого судового засідання без участі позивачки (а.с. 38) стосувалася лише підготовчого судового засідання, яке відбулося 16.10.2019. Вважала, що таким чином судом порушено її право на подання пояснень по справі, участі у розгляді справи, допит свідка, дослідження письмових матеріалів справи.

Зазначила, що судом не об`єктивно оцінено показання свідка ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_1 була відсутня під час судового засідання 25.06.2020, в якому відбувався допит свідка. Крім того, зазначила, що суд в рішенні зазначив обставини, ґрунтуючись на поясненнях свідка, які в судовому засіданні не встановлювалися, а свідок таких пояснень не надавав, що вбачається із копії фонограми судового засідання.

Додала, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження виконання відповідачем умов договору співпраці. Вважала, що відповідачем не надано доказів придбання у власність чи оренду приміщення, ремонт та облаштування такого приміщення для вирощування грибів, і що воно належить відповідачу. Проте суд визнав такі обставини доведеним на підставі визнання їх учасниками справи.

Вказала, що судом неправомірно прийнято до уваги письмові докази, надані відповідачем, оскільки такі докази не завірено належним чином, як то передбачено ст. 95 ЦПК України. Також вважала, що судом безпідставно поновлено строк відповідачу для подання відзиву на позов.

За вказаних обставин просила скасувати рішення Ржищівського міського суду Київської області від 16 липня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, заперечуючи проти апеляційної скарги, подав відзив, в якому посилаючись на безпідставність доводів скаржника, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

У відзиві також зазначив, що посилання скаржника на те, що остання була позбавлена права надавати пояснення в суді першої інстанції є безпідставними, оскільки позивачка надавала суду, як письмові пояснення, так і приймала участь в судових засіданнях.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ній.

Відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомляв.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.09.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір співпраці на строк до 03.09.2018 (а.с. 9).

Листом від 05.09.2018 ОСОБА_1 просила ОСОБА_2 повернути їй кошти у розмірі 5 000,00 доларів США, що були отриманні останнім на підставі договору співпраці від 06.09.2015 (а.с. 10).

Листом-відповіддю, датованого вереснем 2018 року, ОСОБА_2 повідомив позивачці про те, що кошти, отримані за договором, витратив на бізнес-проект, проте прибуток ще не отримував (а.с. 11-14).

Згідно довідки, виданої Миронівським відділом обслуговування громадян Пенсійного фонду України №213/102-19 від 19.08.2020, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком та за період з серпня 2018 по липень 2019 загальна сума отриманої пенсії становить 19 508,77 грн (а.с. 22).

Згідно виписки з амбулаторної картки, акту виконаних медичних послуг встановлено, що ОСОБА_1 у вересні-жовтні 2015 року проходила лікування з покращення зору (а.с. 15-16).

Відповідно до плану виробничого будинку по АДРЕСА_1 , товарних чеків та накладних, договору поставки, фотокопій приміщення, встановлено, що відповідачем виконано ремонтні роботи та облаштовано для вирощування грибів «Вішанка» (а.с. 64-105).

Судом також встановлено, що позивач не заперечувала того факту, що відповідачем з вересня 2015 року розпочато роботу по реалізації договору співпраці, а саме: укладення договору оренди приміщення, проведення ремонтно-будівельних робіт даного приміщення, облаштування ферми по вирощуванню грибів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог щодо недійсності правочину.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору та повернення коштів, позивачка, як на підставу недійсності правочину, окрім іншого, посилалася на обставини передбачені ст. 229 ЦК України (вчинення правочину під впливом помилки) (а.с. 1-5).

В той же час, в суді першої інстанції доводила обставини безпідставного отримання відповідачем коштів. Також, в письмових поясненнях, поданих 25.06.2020 зазначила, що позов підлягає задоволенню з підстав передбачених ст. 1212 ЦК України (а.с. 129-132).

Як вбачається з розписки від 11.10.2015, написаної на зворотній стороні оспорюваного договору, ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі 1 100,00 доларів США на власні потреби.

Зі змісту листа від 05.09.2018 вбачається, що позивач просила відповідача надати їй копії документів щодо витрачання наданих нею коштів, копії договорів укладених відповідачем для реалізації діяльності по вирощуванню гриба «Вішанка», а також надати копії декларацій ФОП ОСОБА_2 або довідки про отримані доходи ФОП ОСОБА_2 за період з 06.09.2015 по 10.09.2018.

З наведеного слідує що позивач розуміла значення укладеного між нею та ОСОБА_2 договору від 06.09.2015.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо недоведеності позивачем факту укладання оспорюваного договору під впливом помилки.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору співпраці недійсним та стягнення безпідставно набутих коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції позбавив можливості надати усні пояснення ОСОБА_1 не спростовують висновків суду щодо недоведеності позовних вимог. Більше того, як вбачається з матеріалів справи, та як позивач особисто зазначила в апеляційній скарзі, нею 25.06.2020 через канцелярію суду першої інстанції були подані письмові пояснення, які враховані судом та яким надано оцінку.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що не запрошення сторони, яка з'явилася в суд, до зали судового засідання є порушенням норм процесуального права.

Однак, доводи апеляційної скарги про те, що 25.06.2020 позивачку не було запрошено в зал судового засідання не є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З цих же підстав не заслуговують на увагу судової колегії і доводи апеляційної скарги, що судом враховано покази свідка, якого було допитано за відсутності в судовому засідання позивача.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне врахування судом показів свідка також не є підставою для скасування судового рішення першої інстанції, тому що в матеріалах справи містяться письмові докази, які доводять, що позивачка зверталася до відповідача з листом, в якому просила останнього надати докази виконання умов договору співпраці. За наявності такого письмового доказу відсутні правові підстави для визнання оспорюваного договору недійсним з тих підстав, що позивач помилялася щодо юридичної природи договору.

Фактично доводи апеляційної скарги по суті зводяться до незгоди з процесуальними діями та рішеннями суду, однак такі доводи не спростовують висновку суду про недоведеність позовних вимог.

Доводи скаржника про те, що суд не мав права врахувати показання свідка, допитаного в судовому засіданні 25.06.2020 за відсутності позивача не спростовують висновків суду, що позов не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи існують письмові докази, які підтверджують, що між сторонами відбувалося листування щодо з`ясування обставин виконання умов договору співпраці щодо вирощування грибів. І такі докази є достатніми для висновку про недоведеність позивачем вимог про визнання договору недійсним з підстав, передбачених ст. 229 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 16 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 27 січня 2021 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай