Справа № 525/1293/20
Провадження №2/525/122/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2021 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Прасол Я.В.,

секретар судових засідань - Хоменко М.М.,

з участю позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області у порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Великобагачанського районного суду з позовною заявою до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що 17.07.2020 об 11 год. 20 хв. поблизу с. Довгалівка Великобагачанського району Полтавської області у напрямку селища Велика Багачка водій ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем ВАЗ-21063 днз НОМЕР_1 , в порушення правил п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, не дотримався безпечної дистанції та швидкості руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем МІNI COOPER днз НОМЕР_2 , зареєстрованим за ОСОБА_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а позивачі психофізіологічні травмування.

14.08.2020 постановою Великобагачанського районного суду ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, перебаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ-21063 днз НОМЕР_1 ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «УПСК». Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю встановлено на рівні 200 000 грн., з визначенням франшизи у розмірі 2000 грн.

Посилаючись на те, що їхнє спільне майно було пошкоджено, психофізіологічному здоров`ю було заподіяно шкоди, вважають, що мають право на відшкодування моральної шкоди.

Зазначають, що 17.07.2020 по телефону повідомили ПрАТ «УПСК» про страховий випадок, далі особисто подали письмову заяву про страхове відшкодування. 09.10.2020 ПрАТ «УПСК» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 16 073, 61 грн., яке було виплачено і заперечень щодо його розміру немає.

Посилаються на те, що дії ОСОБА_3 відобразилися також на їхньому нервовому (психофізіологічному) стані. 20.07.2020 вони змушені були звернутися до лікаря терапевта, який після обстеження направив до лікаря невролога, де ОСОБА_2 було встановлено больовий рух у шийному відділі хребта з діагнозом «остеохондроз шийного відділу хребта з больовим , м`язово-тонічним синдромом», що є наслідком ДТП, а ОСОБА_1 був поставлений діагноз «астено-невротичний синдром», зумовлений наслідками ДТП.

Посилаючись на сварки з рідними та друзями, уповільнення творчої роботи з написання книги, неможливість забезпечити дружині відпочинок біля моря, витрачанням значного часу на лікування, відновлення пошкодженого майна, постійного відвідування страхової компанії, позивачі вимушені були звернутися за психологічною допомогою до психолога. Подія ДТП та її наслідки завдали позивачам тривалих душевних страждань: постійне перебування у пригніченому стані, втрата спокою, погіршення самопочуття та психологічного стану.

Зазначають, що 31.07.2020 вони звернулися до практичного психолога ГО «Життя є!», асоційованої членкині Асоціації дитячих та сімейних психологів України ОСОБА_4 , яка надала висновок, що між ДТП, неправомірною поведінкою водія-порушника та душевними стражданнями існує причинно-наслідковий зв`язок; події призвели до глибоких, тривалих та інтенсивних моральних (душевних) страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, докладання додаткових зусиль для організації життя у динаміці та статиці; розмір заподіяної моральної шкоди, з позиції психолога становить 100 000 грн. на одного потерпілого. Рекомендовано: консультації з лікарем-неврологом та клінічним (медичним) психологом з метою поєднання медикаментозного лікування з конгнітивно-поведінковою терапією з нейтралізації чи послаблення депресивного стану.

03.09.2020 після чергового звернення до лікувального закладу позивачу ОСОБА_1 було рекомендовано пройти психотерапію, а позивачу ОСОБА_5 курс масажу шийно-грудного відділу хребта.

Виходячи з моральних страждань перенесених позивачами, що виразилися у порушенні звичайного устрою життя, прикладенні додаткових зусиль для відновлення транспортного засобу, враховуючи принцип виваженості, розумності та справедливості просили суд, стягнути з відповідача ПрАТ «УПСК» по 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди на користь кожного з позивачів. З відповідача ОСОБА_3 просили стягнути понесені судові витрати по справі - 2102 грн. судового збору.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23.11.2020 відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд даної цивільної справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання по справі було призначено на 18.12.2020, роз`яснено право відповідачів подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з моменту отримання копії позовної заяви з додатками, потім відкладено на 18.01.2021, з поважних причин.

Ухвалою суду від 18.01.2021 закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду на 18.02.2021 (а.с.108), потім розгляд справи було відкладено на 24.03.2021, 16.04.2021, 21.05.2021, з поважних причин.

Від відповідача ПрАТ «УПСК» 17.02.2021 ( після закриття підготовчого провадження) на адресу суду засобами електронного зв`язку, а пізніше засобами поштового зв`язку, надійшов відзив на позовну заяву за вих. №5006/17 від 15.02.2021, у якому відповідач повністю заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с.119-120; 137-140), при цьому копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття проваджена у справі відповідач отримав 30.11.2021 (а.с. 91).

Ухвалою суду від 18.02.2021 зазначений відзив ПрАТ «УПСК» залишено без розгляду (а.с.131).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлений в порядку ч. 10 ст. 128 ЦПК України (а.с. 90, 103, 105-106; 114, 117-118, 149-150, 151).

24.03.2021 у судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 подали заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме: відмовилися від позовної вимоги до відповідача ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат по справі.

Ухвалою суду від 24.03.2021 прийнято відмову позивачів від частини позовних вимог, провадження у справі в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_3 закрито (а.с. 153).

Ухвалою суду від 24.03.2021 ОСОБА_3 залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (а.с. 156).

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свої уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі просили стягти з відповідача ПрАТ «УПСК» моральну шкоду в сумі 100 000 гривень, з розрахунку по 50 000 гривень на одного потерпілого.

Представник відповідача ПрАТ «УПСК» у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про місце, дату та час судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 91, 104, 116, 148, 162, 170)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином (а.с. 161, 163-164, 170,174), заперечень що заявлених позовних вимог не надав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд, заслухавши пояснення позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Великобагачанського районного суду Полтавської області від 14.08.2020 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення судом встановлено, що 17.07.2020, близько 11 години 45 хвилин ОСОБА_3 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на автодорозі Велика Багачка Красногорівка, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ-21063 днз НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з транспортним засобом марки MINI COOPER, днз НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримала механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України (а.с. 47).

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

23.07.2020 Великобагачанським ВП Миргородського РВ ГУНП в Полтавській області було видано довідку №5257/115/112-2020 від 23.07.2020 про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 17.07.2020 (а.с.16).

Листом за вих. №241 від 09.10.2020 ПрАТ «УПСК» на ім`я ОСОБА_2 було надіслано копію розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №036/037/001883/20/1 майнової шкоди заподіяної транспортному засобу MINI COOPER, днз НОМЕР_2 внаслідок ДТП, яке мало місце 17.07.2020. Згідно розрахунку, розмір страхового відшкодування становить 16 073, 61 грн. (а.с.48-50). Позивачі зазначають, що ними отримані кошти у рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП.

З довідки №331 Великобагачанської амбулаторії загальної практики сімейної медицини «Великобагачанського районного центру первинної медико-санітарної допомоги» встановлено, що 20.07.2020 з 11 год. до 13 год. ОСОБА_1 звертався до сімейного лікаря з приводу захворювання (а.с. 17).

З довідки №551 Великобагачанської амбулаторії загальної практики сімейної медицини «Великобагачанського районного центру первинної медико-санітарної допомоги» встановлено, що 03.09.2020 з 08 год. до 15 год. ОСОБА_1 звертався до сімейного лікаря з приводу захворювання, рекомендовано консультацію психотерапевта (а.с. 18).

Відповідно до довідки №563 від 04.09.2020 Великобагачанської амбулаторії загальної практики сімейної медицини «Великобагачанського районного центру первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_2 04.09.2020 була оглянута травматологом, їй рекомендовано курс масажу шийно-грудного відділу хребта (а.с. 19).

ОСОБА_2 було направлено 20.07.2020 до невролога КНП «Великобагачанська ЦРЛ», куди остання звернулася та їй було назначено лікування (20-22). Цього ж дня до лікаря невролога звертався ОСОБА_1 , останньому було назначено лікування (а.с. 23-24).

Відповідно до повідомлення Великобагачанської ЦРЛ ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зверталися до лікаря-невропатолога 20.07.2020 (а.с. 125, 126).

Відповідно до Висновку психолога на основі проведеного психологічного дослідження окремих (доступних) матеріалів адміністративного провадження та психологічних станів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у частині відшкодування моральної шкоди за фактом її спричинення унаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини іншої особи №21 від 31.07.2020, на основі психологічного дослідження наданих клієнтами документів та витягів із справи за позовом «Про страхове відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП», а також проведення діагностичних психологічних процедур ( індивідуальна бесіда, психологічне спостереження, тест «Методика диференційної діагностики депресії за самооцінкою доктора ОСОБА_7 (адаптація Т.І. Балашової та «Опитувальником депресії Бека) з самими клієнтами ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ), вбачається причинно-наслідковий зв`язок між душевними (моральними) стражданнями, їх тривалістю і глибиною та протиправними діями з боку водія-порушника (відповідача), зокрема спричинення ДТП. Отже, порушення винуватцем (відповідачем) правил дорожнього руху зумовлене станом сильного алкогольного сп`яніння стало наслідком ДТП у результаті якої потерпілі (позивачі) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сприйняли подію дорожньо-транспортної пригоди психотравмуючою та зазнали значної майнової і моральної шкоди. Означене призвело до глибоких, тривалих та інтенсивних моральних (душевних) страждань, а також втрати останніми нормальних життєвих зв`язків, що вимагають від клієнтів додаткових зусиль для організації свого життя у динаміці та статиці. Зважаючи на означене та керуючись п. 9.3 ст. 89 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливий розмір заподіяної моральної шкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становить 100 000 гривень на одного потерпілого, тобто 200 000 гривень на обох потерпілих. Надано рекомендації: консультація з лікарем-неврологом та клінічним (медичним) психологом з метою поєднання медикаментозного лікування з когнітивно-поведінковою терапією з нейтралізації чи послаблення депресивного стану, проведення практичним психологом мінімум 10 сеансів психореабілітаційної та психокорекційної роботи з клієнтами ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) (а.с. 25-44).

ОСОБА_1 15.10.2020 звертався до Полтавського обласного управління ПрАТ «УПСК» щодо бездіяльності та неправомірної поведінки працівників Відділу страхування по Великобагачанському району (а.с. 95). Листом Полтавського ОУ ПрАТ «УПСК» №251 від 04.11.2020, повідомлено про вжиті заходи щодо недопущення порушень за заявою ОСОБА_1 (а.с. 96)

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996 № 85/96-ВР, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до положень п. 2.1. ст. 2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону).

Відповідно до положень ст. 23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до положень ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачі, користуючись своїми процесуальними правами, заявили вимогу про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ДТП до страхової компанії. Докази щодо підстав для відшкодування моральної шкоди страховиком не надали. Як встановлено із матеріалів справи та підтверджено позивачами у судовому засіданні вони каліцтва під час ДТП не отримали, посилалися на те, що отримали психофізіологічне травмування, моральні страждання позивачів пов`язані безпосередньо із подією та поведінкою особи, який визнаним винуватцем ДТП ОСОБА_8 , на місці події. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що здоров`ю позивачів внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди та вони у зв`язку з цим понесли витрати на лікування, втрату позивачами працездатності. З вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю позивачі ні до страхової компанії, ні до суду не зверталися. Страхова виплата по відшкодуванню шкоди завданої здоров`ю позивачів не здійснювалася.

Таким чином, враховуючи принцип диспозитивності, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 17, 81, 89, 141, 263-265, 273, 279 ч.5, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», адреса: вул.. Кирилівська, 40, м. Київ, ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер судом не встановлено, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду виготовлено 31.05.2021.

Суддя Я.В. Прасол