Справа № 444/1107/20 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/811/2032/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м.Львів

Справа № 444/1107/20

Провадження № 22ц/811/2032/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Савуляка Р.В., Шандри М.М.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовківського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Жовква 10 червня 2020 року у складі судді Оприска З.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування,-

встановив:

14 травня 2020 року позивач звернувся з цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що 5 квітня 2019 року сталася ДТП, під час якої автомобіль марки «Опель Зафіра», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 здійснив наїзд на нього ( ОСОБА_2 ). Вказує, що внаслідок ДТП він (позивач) отримав тілесні ушкодження, в результаті отриманих травм йому встановлено І групу інвалідності. Зазначає, що відповідальність ОСОБА_3 , на час вчинення ДТП застрахована згідно полісу №184038970 у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Стверджує, що 17 лютого 2020 року ним у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування. Зазначає, що загальна сума страхового відшкодування складає 182 296,68 грн., з яких: 30 541,60 грн. - витрати на лікування, 1 527,08 грн. - моральна шкода, та 150 228,00 грн. - страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності у разі встановлення І групи інвалідності. Вказує, що 22 квітня 2020 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» проведено часткову виплату страхового відшкодування, а саме йому виплачено 91 148,34 грн. В обгрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик посилався на наявність його (позивача) вини у настанні ДТП, внаслідок чого він (позивач) отримав тілесні ушкодження. Вважає відмову ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у виплаті 50% страхового відшкодування неправомірною. Вважає, що велосипед не є джерелом підвищеної небезпеки, а наявність чи відсутність вини велосипедиста у настанні ДТП не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Просить стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на його користь страхове відшкодування в розмірі 91 148, 34 грн. (з яких: 15 270,80 грн. витрати на лікування, 763,54 грн. - моральна шкода, та 75 114,00 грн. - страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності у разі встановлення І групи інвалідності); пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 2012, 24 грн., 3% річних у розмірі 374, 58 грн. та судові витрати.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 10 червня 2020 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування розмірі 15 270, 80 грн.- витрати на лікування; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 337, 13 грн., 3 % річних у розмірі 62, 59 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В решті позовну відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, таким що порушує його законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права.Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

З довідки про перевірку чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ від 5 квітня 2019 року вбачається, що ТЗ «Опель Зафіра», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , застрахований ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом № 184038970.

З постанови Жовківського відділення поліції Кам`янка-Бузького відділу поліції від 29 листопада 2019 року вбачається, що 5 квітня 2019 року відбулася ДТП за участі автомобіля марки «Опель Зафіра», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та велосипеда ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП ОСОБА_2 доставлено у реанімаційне відділення Жовківської ЦРЛ.

Згідно з висновком експерта № 5784 від 28 листопада 2019 року вбачається, що в ДТП ОСОБА_3 з технічної точки зору не мав можливості запобігти зіткненню, виконуючи вимоги ПДР України; ОСОБА_2 мав технічну можливість своїми діями запобігти зіткненню з автомобілем; з технічної точки зору причиною даної ДТП стала невідповідність дій водія велосипеда ОСОБА_2 вимогам ПДР України. Постановлено кримінальне провадження закрити, копію постанови надіслати начальнику Жовківського відділення поліції Кам`янка-Бузького відділу поліції для вирішення питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

З виписки № 5214/213 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 вбачається повний діагноз позивача, дата надходження у стаціонар 5 квітня 2019 року.

З довідки № 79 від 21 січня 2020 року, виданої КНП «8-а міська клінічна лікарня м. Львова», вбачається діагноз позивача та перелік призначених за час перебування на лікуванні з 5 по 25 квітня 2019 року лікарських засобів та виробів медичного призначення, придбаних за власні кошти.

З виписки № 5941 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 вбачається повний діагноз позивача, дата надходження у стаціонар 25 квітня 2019 року.

З листка лікарських призначень до карти № 5941 хворого ОСОБА_2 вбачається перелік лікарських призначень позивачу.

З копій чеків та товарних чеків вбачається, що позивачем здійснено витрат на придбання ліків та виробів медичного призначення на загальну суму 30 541,60 грн.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 309725 ОСОБА_2 встановлено першу групу інвалідності.

З індивідуальної програми реабілітації інваліда № 804 від 24 липня 2019 року вбачається програма реабілітації ОСОБА_2 .

Позивач просив ПрАТ «ПЗУ Україна» здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 182 296,68 грн., з яких: 30 541,60 грн. - витрати на лікування, 1 527,08 грн. - моральна шкода, та 150 228 грн. - страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності у разі встановлення І групи інвалідності.

З листа ПрАТ «ПЗУ Україна» від 21 квітня 2020 року вбачається, що страхове відшкодування ОСОБА_2 в розмірі 91 148,34 грн. перераховане на банківські реквізити у ПАТ «Акцент Банк». Страхове відшкодування виплачено у розмірі 50% від заподіяної шкоди.

Встановлено, що позивач, внаслідок ДТП зазнав шкоди ушкодженням здоров`я та здійснив витрати на придбання ліків та виробів медичного призначення для лікування від вказаної шкоди в розмірі 30 541,60 грн.

Необхідність здійснення лікування та придбання лікарських засобів підтверджено документально, а саме випискою № 5214/213 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, довідкою № 79 від 21 січня 2020 року, виданою КНП «8-а міська клінічна лікарня м. Львова», випискою № 5941 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, листком лікарських призначень до карти № 5941 хворого.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із ч.1 ст. 1166 цього Кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Згідно із ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 26 цього Закону України шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до ЦК України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить, зокрема, у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Судом вірно встановлено, що позивач, внаслідок ДТП зазнав шкоди ушкодженням здоров`я та здійснив витрати на придбання ліків та виробів медичного призначення для лікування від вказаної шкоди в розмірі 30 541,60 грн.

Згідно листа ПрАТ «ПЗУ Україна» від 21 квітня 2020 року страховик вирішив виплатити страхове відшкодування витрат, пов`язаних із лікуванням, частково у розмірі 50%, а саме - 15270,80 грн., мотивуючи це тим, що ОСОБА_2 порушив ПДР України, чим спричинив настання ДТП.

Відповідно до ст. ст. 1193, 1195 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, а саме додаткових витрати, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Судом першої інстанції вірно встановленого, що позивачем було здійснено додаткові витрати на придбання ліків та виробів медичного призначення на суму 30 541,60 грн., при відшкодуванні таких витрат вина потерпілого не враховується, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача 15 270,80 грн. витрат на лікування.

Суд прийшов до висновку, що груба необережність позивача сприяла виникненню або збільшенню шкоди (згідно з висновком експерта № 5784 від 28 листопада 2019 року ОСОБА_3 з технічної точки зору не мав можливості запобігти зіткненню, виконуючи вимоги ПДР України; ОСОБА_2 мав технічну можливість своїми діями запобігти зіткненню з автомобілем; з технічної точки зору причиною даної ДТП стала невідповідність дій водія велосипеда ОСОБА_2 вимогам ПДР України, що підтверджується копією постанови Жовківського відділення поліції Кам`янка-Бузького відділу поліції від 29 листопада 2019 року), то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування моральної шкоди та шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності у разі встановлення І групи інвалідності, потрібно зменшити відповідно до положень ст. 1193 ЦК України на Ѕ (одну другу).

Судом зазначено, що розмір моральної шкоди, яка підлягала до відшкодування страховиком, з врахуванням ступеня вини позивача, становить 763,54 грн., що і було виплачено позивачу відповідачем; розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності у разі встановлення І групи інвалідності, що підлягала до відшкодування страховиком, з врахуванням ступеня вини позивача становить 75 114,00 грн., що і було виплачено позивачу відповідачем.

У зв`язку з зазначеним, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення з відповідача 763,54 грн. моральної шкоди та 75 114,00 грн. страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності у разі встановлення І групи інвалідності.

При постановленні рішення суд першої інстанції посилається на ч.2 ст.625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Встановлено, що часткову виплату відшкодування відповідачем здійснено 22 квітня 2020 року.

Як вбачається із розрахунку пені та 3% річних, наданого позивачем, вбачається, що ним розраховано такі за період з 22 квітня 2020 року по 10 червня 2020 року.

В частині стягнення пені та 3% річних рішення не оскаржене і не переглядається.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови в позові.

Встановлено, що позивач звернувся із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування».

Відповідно до ст. 3 цього Закону метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 цього Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, зокрема, є шкода пов`язана із: лікуванням потерпілого; стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (п.23.1ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 , який здійснював експлуатацію джерела підвищеної небезпеки, була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

ДТП, яка сталася 5 квітня 2019 року, внаслідок якої ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, є страховим випадком.

Відповідач прийняв рішення про часткову виплату страхового відшкодування.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 24.1 статті 24 цього Закону встановлено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Згідно із п. 26.2 ст. 26 Закону шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до ЦК України.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок ДТП, становить у разі встановлення І групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених Законом на дату настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 26-1 Закону, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41,1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

За змістом п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на який посилався страховик, для визначення розміру належної до виплати відшкодування шкоди, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Цивільно-правова відповідальність велосипедиста ОСОБА_2 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки велосипед не є джерелом підвищеної небезпеки. Зазначений пункт застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 цього Закону страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні такого відшкодування. Законом не передбачена можливість прийняття страховиком рішення про зменшення розміру страхового відшкодування і врахування дій потерпілого, здоров`ю якого заподіяно шкоди внаслідок ДТП.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено будь-якого зменшення розміру страхового відшкодування у зв`язку з наявності грубої необережності потерпілого.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальне відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено: правила ст. 454 ЦК України (згідно чинної редакції ЦК України - ст. 1193) про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою, у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справі (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Звичайна необережність або вина, допущена потерпілим у ДТП, не можуть впливати на розмір відшкодування.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до абз.1 п. 7 постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 1 березня 2013 року при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1 ст.263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Непереборною силою в такому випадку слід визнавати фактори об`єктивного характеру, не пов`язані з джерелом підвищеної небезпеки.

Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, а й бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Тобто, належить встановити наявність умислу потерпілого на завдання йому шкоди.

Достатні, належні та допустимі докази дії непереборної сили або умислу потерпілого на заподіяння йому шкоди відсутні. Відтак, відповідальність за заподіяну шкоду повинна нести особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки (водій автомобіля, причетного до ДТП). Цивільна відповідальність, пов`язана з експлуатацією причетного до ДТП транспортного засобу застрахована. Відтак, відповідальність за шкоду покладається на страховика.

З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові належить скасувати, та в цій частині прийняти нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача763, 54 грн. моральної шкоди, 75 114 грн. страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності при встановленні першої групи інвалідності, та 9 000 грн. витрат на правничу допомогу, всього: 84 877, 54 грн.

Колегія суддів прийшла до висновку, що вимога про стягнення пені та 3% річних до задоволення не підлягає, оскільки між сторонами виник спір щодо зобов`язання і таке виникло у страховика після ухвалення рішення у справі.

Позивачем надано належні докази на підтвердження ним витрат на правничу допомогу в розмірі 9 000 грн. і такі підлягають стягненню з відповідача в порядку ст.141 ЦПК України.

Керуючись: ст. ст. 141, 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 141, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 червня 2020 року в частині відмови у позові,- скасувати та в цій частині прийняти нове рішення.

У зазначеній частині позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 62, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 763, 54 грн. моральної шкоди, 75 114 грн. страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності при встановленні першої групи інвалідності, та 9 000 грн. витрат на правничу допомогу, всього: 84 877, 54 грн. (вісімдесят чотири тисячі вісімсот сімдесят сім грн. 54 коп.)

В решті позову відмовити.

В решті рішення Жовківського районного суду Львівської області від 10 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 26 січня 2021 року.

Головуючий

Судді