Головуючий у І інстанції Ковальчук Л.М.
Провадження №22-ц/824/2056/2021 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича про визнання заповіту недійсним і зобов`язання проведення державної реєстрації скасування заповіту,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С., про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 .

07 листопада 2014 року ОСОБА_5 було складено заповіт, згідно якого вона заповіла позивачу все належне майно, що належатиме їй на день смерті.

Разом з тим, після смерті матері позивачу стало відомо, що існує ще один заповіт від 12 листопада 2014 року, згідно якого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 начебто заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, та взагалі все те, що їй належатиме на день її смерті, та те, на що вона матиме право за законом, без будь-яких винятків. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С., реєстровий № 191.

Вищевказаний заповіт, на думку позивача, не відповідає чинному законодавству і має бути визнаний недійсним, оскільки не був підписаний заповідачем ОСОБА_5 та не відповідає волі спадкодавця.

Зокрема, при ознайомленні з заповітом позивачем встановлено, що напис і підпис на ньому не є підписами спадкодавця, що свідчить про підробку підпису на заповіті.

Оскільки складення оспорюваного заповіту не відповідало внутрішній волі ОСОБА_5 , він підлягає визнанню недійсним у судовому порядку згідно ст. 215 та ч. 3 ст. 203 ЦК України в зв`язку із невідповідністю волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі.

Крім того, позивач ОСОБА_1 у позові посилалась на те, що приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьов І.С. є реєстратором, який здійснював державну реєстрацію та внесення оспорюваного заповіту до Спадкового реєстру, і в зв`язку з цим саме він має внести зміни щодо скасування даного заповіту в Спадковому реєстрі.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на вимоги ст. 16, ч. 3 ст. 203, ст.ст. 215, 225 ЦК України, просила суд ухвалити рішення, яким: визнати заповіт ОСОБА_5 , згідно якого на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заповідано все її майно, де б таке не було і з чого б воно не складалось, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С., реєстровий № 191 від 12 листопада 2014 року, недійсним, та зобов`язати приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. провести державну реєстрацію скасування заповіту шляхом внесення до Спадкового реєстру відповідних відомостей.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Оліфіра К.М. подала на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та постановити по справі нове рішення про задоволення позову. Обгрунтовуючи скаргу, позивач посилалась на те, що висновок суду щодо недоведеності та необґрунтованості позовних вимог ґрунтується на висновку судових експертів від 27.11.2017 року № 15077/15078/17-32. Разом з тим, цей висновок є неповним та необґрунтованим, а експерти при проведенні експертизи порушили порядок проведення експертиз даного виду, допустивши вибірковий підхід до визначення вільних зразків та вийшовши за межі експертного дослідження. Незважаючи на те, що висновок експертизи є необґрунтованим, суд першої інстанції поклав його в основу свого рішення. З вищенаведених підстав позивач у апеляційній скарзі просила про призначення по справі повторної почеркознавчої експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 проти задоволення скарги позивача заперечила та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з додержанням вимог закону.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника приватного нотаріуса Леденьова І.С. - адвоката Трубнікової К.В., остання проти задоволення скарги позивача заперечила та просила залишити її без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2019 року - без змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Оліфір К.М. апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених у ній підстав.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 в апеляційному суді проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечили та просили рішення суду залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (том 1, а.с.8), яка доводилась матір`ю позивачу у справі ОСОБА_1 і відповідачці ОСОБА_2 (том 1, а.с.9).

За життя ОСОБА_5 склала заповіт від 12 листопада 2014 року, згідно якого все своє майно, яке буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй за законом на день її смерті, без будь-яких винятків, вона заповіла в рівних частках кожному: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (том 1, а.с.15). В заповіті зазначено, що на прохання ОСОБА_5 цей заповіт складено з її слів приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С., за допомогою комп`ютерної техніки, прочитано нею, заповідачем ОСОБА_5 , вголос, відповідає її дійсним намірам, підписано в двох примірниках, один з яких залишається в справах приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С., а інший викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів для заповідача. В заповіті заповідачем ОСОБА_5 зазначено, що заповіт прочитаний нею вголос та власноручно підписаний.

Вищевказаний заповіт 12 листопада 2014 року посвідчений Леденьовим І.С., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області. Заповіт записаний ним, нотаріусом, зі слів ОСОБА_5 . Заповіт до підписання прочитаний нею у його присутності о 19 годині 00 хвилин. Особу її встановлено, дієздатність перевірено. У зв`язку з похилим віком ОСОБА_5 заповіт складено і посвідчено удома за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності позивачем, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, і ці дані встановлюються такими засобами, а саме: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 17 липня 2017 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 та призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (том 1, а.с.147). На вирішення експертів було поставлено питання: Чи виконаний підпис на оригіналі заповіту від 12 листопада 2014 року ОСОБА_5 чи іншою особою?

Згідно наявного у справі Висновку експертів № 15077/15078/17-32 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 369/1913/17, складеного 27 листопада 2017 року експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, вбачається, що підписи від імені ОСОБА_5 у графі «ПІДПИС:» в оригіналах двох примірників заповіту від 12.11.2014, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Леденьовим І.С., виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Підписи від імені ОСОБА_5 у графі «ПІДПИС:» в оригіналах двох примірників заповіту від 12.11.2014, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Леденьовим І.С., виконані ОСОБА_5 (том 1, а.с.177-184).

За клопотаннями представника позивача ОСОБА_1 в судове засідання були викликані судові експерти Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Куріпко К.П. і Красюк І.П. , які підтвердили правильність і обґрунтованість складеного ними висновку за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи по даній цивільній справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - Оліфіра К.М. про призначення по справі повторної судової почеркознавчої експертизи та призначено по справі повторну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (том 3, а.с.26-27).

Згідно Висновку експертів за результатами проведення повторної судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі №369/1913/17, складеному 12 лютого 2021 року № 25098-25101/20-32, підписи від імені ОСОБА_5 у графі «ПІДПИС:» у першому та другому примірниках заповіту від 12.11.2014, який складений від імені ОСОБА_5 , посвідчений Леденьовим І.С., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрований у реєстрі за №191, виконані письмовим приладдям, а саме кульковою ручкою, без застосування технічних засобів та без попередньої підготовки. Підписи від імені ОСОБА_5 у графі «ПІДПИС:» у першому та другому примірниках заповіту від 12.11.2014, який складений від імені ОСОБА_5 , посвідчений Леденьовим І.С., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрований у реєстрі за №191, виконані ОСОБА_5 (том 3, а.с.48-56).

Висновки проведених по справі експертизи та повторної експертизи узгоджуються і з поясненнями приватного нотаріуса Леденьова І.С., який посвідчував оспорюваний заповіт, та який у суді зазначив, що 12 листопада 2014 року ним на прохання ОСОБА_5 було складено заповіт із її слів, за допомогою комп`ютерної техніки, який був прочитаний нею вголос і підписаний нею власноручно, про що зазначено перед її підписом. У зв`язку із похилим віком ОСОБА_5 даний заповіт був посвідчений удома за адресою заповідачки ОСОБА_5 : АДРЕСА_1 , про що було зазначено в заповіті. Нотаріус зазначав, що при складанні і посвідченні заповіту ним, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С., було дотримано всіх вимог законодавства щодо вчинення даної нотаріальної дії, а саме: особу заповідачки ОСОБА_5 встановлено, дієздатність її перевірено, заповідачка повністю усвідомлювала значення своїх дій, і її волевиявлення щодо складання заповіту в повній мірі відповідало її внутрішній волі, про що свідчить власноручно поставлений нею підпис.

Відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно вимог ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно вимог ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно вимог ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем суду не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження тієї обставини, що оспорюваний нею заповіт підписаний не заповідачем ОСОБА_5 , а іншою особою, в зв`язку із чим обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним з підстав, викладених нею у позовній заяві.

Оскільки вимога ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним не підлягає до задоволення, правильним є і висновок суду про відмову у задоволенні вимоги позивача про зобов`язання приватного нотаріуса провести державну реєстрацію скасування заповіту, зважаючи на те, що задоволення цієї вимоги повністю залежить від задоволення вимоги про визнання заповіту недійсним.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до незгоди з висновком експертів № 15077/15078/17-32 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 369/1913/17, складеного 27 листопада 2017 року, і обгрунтованості судового рішення не спростовують, оскільки апеляційним судом з метою усунення сумнівів у правильності даного висновку, за клопотанням апелянта ухвалою від 16 вересня 2020 року по справі було призначено повторну судову почеркознавчу експертизу, висновки якої підтвердили правильність та обґрунтованість висновків першої експертизи.

Інші доводи апеляційної скарги позивача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; законності та обґрунтованості рішення суду ці доводи не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: