Номер провадження: 22-ц/813/2357/21
Номер справи місцевого суду: 520/7627/19
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи 520/7627/19

Номер провадження: 22-ц/813/2357/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач - Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК»,

- відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою адвоката Семенова Максима Миколайовича, діючого від імені Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», на рішення Київського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Калашнікової О.І. 05 березня 2020 року, повний текст рішення суду складений 05 травня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернулось до Київського районного суду міста Одеси з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 619 863,53 грн. за кредитним договором №R6В, укладеним 17.02.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_1 ..

Акціонерне товариство «Таскомбанк» обґрунтовує свої вимоги тим, що 7 лютого 2014 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ «Банк» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір № R6B, за умовами якого Банк надав, а ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі - 344 790 гривень, із застосуванням процентної ставки в розмірі - 13,99 % річних. Позичальник зобов`язалась в порядку та на умовах, що визначені Договором, повертати кредит, виплачувати Банку проценти за користування кредитом, та повернути кредит у повному обсязі в строк до - 17 лютого 2021 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 07.02.2014 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ «Банк» і ОСОБА_1 уклали Договір застави № R6B-Z1, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в заставу Банку автомобіль марки «Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, що належить їй на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 13 лютого 2014 року.

27 березня 2017 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ «Банк» та Публічне акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» уклали Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами , в тому числі і за договором № R6B. До ПАТ «Таскомбанк» (нині - АТ «Таскомбанк») перейшло право вимоги як за кредитним договором, так і за договором забезпечення.

28 жовтня 2018 року АТ «Таскомбанк» на адресу ОСОБА_1 направив повідомлення-вимогу про наявність у Банку права вимоги на підставі договору про відступлення прав і вимагав достроково повністю повернути кредит, зазначивши загальну суму заборгованості в розмірі - 619 863,53 гривень, в тому числі: - заборгованість по тілу кредиту - 258 692,49 грн.; - заборгованість по відсоткам - 121 716,67 грн.; - пеня за період з 25.10.2017 року по 25.10.2018 року в розмірі - 239 454,37 гривень.

Вимогу банку від 29.10.2018 року про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 не виконала (Т.1, а. с.1 - 4).

2.2 Позиція відповідачки в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву адвокат Шкодіна Любов Василівна, діюча від імені ОСОБА_1 , позовну заяву Банку не визнає. Вказує, що Банк надав розрахунки заборгованості, які не відповідають умовам кредитного договору. Окрім того, Банк застосував принцип подвійного стягнення за основним зобов`язанням, тому як звернувшись до суду з цим позовом, Банк одночасно звернув стягнення на предмет застави. На обґрунтування своїх доводів сторона відповідача надала до суду висновок експертного дослідження кредитного договору і постанову приватного виконавця від 11.09.2019 року про закінчення виконавчого провадження, відкритого за заявою стягувача - АТ «Таскомбанк» до боржника ОСОБА_1 на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу (Т. 1, а. с. 89 - 94).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 05.03.2020 року позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована - АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» () заборгованість за кредитним договором № R6B в сумі 202 514 грн. 29 коп..

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована - АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» ( витрати по сплаті судового збору в сумі 2 025 грн..

В іншій частині позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що право Банку збільшити процентну ставку до - 28% передбачено п. 3.3.3. кредитного договору. Але умовами договору передбачена певна процедура збільшення процентів: банк зобов`язаний направити позичальнику листа про збільшення розміру процентної ставки та новий графік повернення кредиту і сплати відсотків. Та розрахунок вартості супутніх послуг. Всупереч вимогам ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, Банком не надано суду належних та допустимих доказів повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом. Тому, суд вважає, що банк збільшив ОСОБА_1 процентну ставку до - 28% безпідставно (Т. 1, а. с. 241 - 244).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі адвокат Семенов Максим Миколайович, діючий від імені Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», просить рішення Київського районного суду міста Одеси від 05 березня 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити вимоги Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК».

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) не відповідає дійсності твердження суду першої інстанції, що позивачем не надано первинних облікових бухгалтерських документів на підтвердження існування боргу; 2) судом першої інстанції не були взяті до уваги детальний розрахунок заборгованості, виписка по рахунку та супровідний лист позивача; 3) у висновку експертного дослідження №140 судової економічної експертизи, складеного 27.03.2019 року судовим експертом ОСОБА_2 , не зазначено де була проведена експертиза (вказані лише особисті реквізити експерта), хто був присутній при проведенні експертизи. Не зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок (п. 7 ст. 102 ЦПК України) (Т. 3, а. с. 1 - 6).

2.6 Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Шкодіна Любов Василівна, діюча від імені ОСОБА_1 , зазначає, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.03.2020 року є законним та обґрунтованими, постановленим із всебічним дослідження доказів, з наданням наявним в матеріалах справи доказам належної правової оцінки.

Адвокат Шкодіна Любов Василівна вказує на те, що: 1) викладені в апеляційній скарзі твердження про не взяття до уваги судом першої інстанції меморіального ордеру № 22829 від 17.02.2014 року, на підтвердження надання кредиту у визначений кредитним договором сумі, детального розрахунку заборгованості, виписки по рахунку та супровідного листа від 28.10.2019 року не знайшли підтвердження будь-якими доказами. Саме лише посилання на такі обставини є нічим іншим як переоцінкою доказів; 2) ОСОБА_1 наданий апелянтом розрахунок заборгованості був не визнаний. Тому вона й надала у якості доказу висновок експерта; 3) посилання апелянта про відсутність попередження експерта про кримінальну відповідальність та відсутність відомостей де, хто був присутнім при проведенні експертизи також не заслуговують на увагу, оскільки наданий висновок експертом є саме експертним дослідженням (Т. 3, а. с. 55 -58).

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.05.2020 року апеляційну скаргу адвоката Семенова Максима Миколайовича, діючого від імені Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», на рішення Київського районного суду міста Одеси від 05 березня 2020 року залишено без руху (Т. 3, а. с. 21 - 22).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто недоліки, зазначені в ухвалі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.06.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Семенова Максима Миколайовича, діючого від імені Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», на рішення Київського районного суду міста Одеси від 05 березня 2020 року (Т. 3, а. с. 33 - 34).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.06.2020 року призначено апеляційну скаргу адвоката Семенова Максима Миколайовича, діючого від імені Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 3, а. с. 35).

29 жовтня 2020 року від адвоката Семенова Максима Миколайовича, діючого від імені Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

01 грудня 2020 року від адвоката Шкодіної Любові Василівни, діючої від імені ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.

20 травня 2021 року від адвоката Боднар М.О., діючого від імені Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК", надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

20 травня 2021 року від адвоката Шкодіної Любові Василівни, діючої від імені ОСОБА_1 , надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням адвоката у відрядженні у м. Києві.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, неодноразове призначення справи до розгляду, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Семенова Максима Миколайовича, діючого від імені Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

07 лютого 2014 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ «Банк» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір № R6B, за умовами якого Банк надав, а ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі - 344 790 гривень, із застосуванням процентної ставки в розмірі - 13, 99% річних. Позичальник зобов`язалась в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, виплачувати Банку проценти за користування кредитом, та повернути кредит у повному обсязі в строк до - 17 лютого 2021 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 07.02.2014 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ «Банк» і ОСОБА_1 уклали Договір застави № R6B-Z1, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в заставу Банку автомобіль марки «Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, що належить їй на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 13 лютого 2014 року.

ПАТ «ВТБ Банк» умови Кредитного договору було виконано належним чином та надано кредит в сумі визначеній Кредитним договором, що підтверджується Меморіальним ордером № 22829 від 17.02.2014 р..

27 березня 2017 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ «Банк» та Публічне акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» уклали Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами , в тому числі і за договором № R6B. До ПАТ «Таскомбанк» (нині - АТ «Таскомбанк») перейшло право вимоги як за кредитним договором, так і за договором забезпечення.

На підставі Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №270317АВ від 27.03.2017 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» відступило права кредитора на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», у тому числі за Кредитним договором №R6B від 17 лютого 2014 року.

Додатком до зазначеного Договору про відступлення права вимоги слугує Реєстр переданих зобов`язань із вказанням реквізитів Позичальників, номерів Договорів та обсягів переданих зобов`язань за кожним з них.

28 жовтня 2018 року АТ «Таскомбанк» на адресу ОСОБА_1 направило повідомлення-вимогу про наявність у Банку права вимоги на підставі договору про відступлення прав і вимагав достроково повністю повернути кредит, зазначивши загальну суму заборгованості в розмірі - 619 863,53 гривень, в тому числі: - заборгованість по тілу кредиту - 258 692,49 грн.; - заборгованість по відсоткам - 121 716,67 грн.; - пеня за період з 25.10.2017 року по 25.10.2018 року в розмірі - 239 454,37 гривень.

Вимогу Банку від 29.10.2018 року про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 не виконала.

19 листопада 2018 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. на підставі заяви АТ «Таскомбанк», договору застави і вимоги-повідомлення видав виконавчий напис №3020 про звернення стягнення боргу в сумі 623 363,53 грн. на автомобіль марки «Hyundai Santa Fe», д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, належного на праві власності ОСОБА_1 .. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області від 08.10.2019 року відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса. Рішенням Київського райсуду м. Одеси від 16.07.2019 року виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до виписки по особовому рахунку, за період з 27.03.2017 року по 24.10.2019 року 01 березня 2019 року ОСОБА_1 здійснила платіж щодо погашення заборгованості за простроченими відсотками, згідно умов договору № R6B від 17.02.2014 року, в сумі 9 020,00 грн., (Т. 1, а. с. 178).

У висновку експертного дослідження судової економічної експертизи №140, складеному 27.03.2019 року судовим експертом Бочкарьовим Д.О. (а.с.95-119), експерт проаналізував здійснені ПАТ «ВТБ Банк» фінансові операції з отримання коштів від позичальника ОСОБА_1 для зарахування на рахунок за кредитним договором №R6В і дійшов висновку, що Банк отримав від позичальника на виконання умов кредитного договору грошові кошти в сумі 295 145 грн.. Станом на 17.02.2019 року сума заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед кредитором за кредитним договором №R6В складає 202 514,29 грн., у тому числі: - сума неповернутого кредиту 141 582,3грн.; - сума несплачених процентів за користування кредитом в розмірі 60 931,99 грн..

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобов`язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Згідно до положень п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочинів.

Положення статті 514 ЦК України визначають « до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не передбачено договором або законом».

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Разом з тим суд першої інстанції достовірно не з`ясував розмір заборгованості за кредитним договором та не перевірив періоду за який вона нарахована, а також не встановив періоду нарахованих процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо часткового задоволення позовної заяви Акціонерного товариства «Таскомбанк».

3.4 Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Доводи апелянта про те, що не відповідає дійсності висновок суду першої інстанції про ненадання позивачем первинних облікових бухгалтерських документів на підтвердження існування боргу, колегія суддів приймає до уваги, з огляду на наступне.

Так, 07 лютого 2014 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ «Банк» і ОСОБА_1 уклали договір споживчого кредиту на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошових коштів на суму 344790 грн.

За договором кредиту одна сторона - банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит у встановлений строк та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Як видно зі змісту кредитного договору, сторони встановили строк дії договору повернення кредитних коштів включно по 17 лютого 2021 року. П.3.4 договору визначено спосіб повернення кредиту та сплати відсотків ануїтетні платежі.

Право банку достроково вимагати погашення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів передбачено розділом 5 кредитного договору (п.5.2.1).

Вимогу банку від 29.10.2018 року про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 не виконала.

Банк, вимагаючи стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, посилається на розрахунок заборгованості (Т. 1, а. с. 41), який містить відомості про загальну заборгованість станом на 25.20.2018 року, розрахунок пені на заборгованість за кредитом і розрахунок пені на заборгованість за відсотками, та розрахунок заборгованості по відсотках за період з 27.03.2017 року по 17.10.2018 року за ставкою 28%.

В матеріалах справи наявний Меморіальний ордер №22829 від 17.02.2014 року, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» умови Кредитного договору було виконано належним чином та надало кредит в сумі визначеній Кредитним договором, ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 344 790,00 грн. (Т. 1, а. с. 43).

Випискою по рахунку, сформованою AT «ТАСКОМБАНК» станом на 25.10.2018 року за період з 27.03.2017 р. по 25.10.2018 р., підтверджено наявність заборгованості у ОСОБА_1 , а саме - загальна заборгованість становить 619 863,53 грн, з яких: - заборгованість по тілу кредиту 258 692,49 грн.; - заборгованість по відсоткам 121 716,67 грн.; - пеня на суму простроченої заборгованості 239 454,37 грн..

Банк, вимагаючи стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, вірно посилається на розрахунок заборгованості, який містить відомості про загальну заборгованість станом на 25.10.2018 року, розрахунок пені на заборгованість за кредитом і розрахунок пені на заборгованість за відсотками, та розрахунок заборгованості по відсотках за період з 27.03.2017 року по 17.10.2018 року за ставкою 28%.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Щодо підвищення банком процентної ставки суд зазначає наступне.

Право банку збільшити процентну ставку до 28% передбачено п.3.3.3. кредитного договору, а саме - з четвертого робочого дня невиконання позивальником хоча б одного із зобов`язань, передбачених п. 5.3.9. та п. 5.3.10 договору, розмір процентів за цим договором встановлюється на рівні 28%.

Колегією суддів вже було встановлено, що відповідач не виконала свої зобов`язання за договором кредиту №R6В від 17.02.2014 року, не повернула у повному обсязі кредитні кошти та не сплатила відсотки за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість. Тому, наявні правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам у вигляду 28% річних.

Доводи апелянта щодо неналежності доказу у вигляді експертного дослідження, заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Статтями 102, 103, 104, 107 ЦПК України передбачено, що висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта можуть бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.

Частиною 6 ст. 106 ЦПК зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, у висновку економічного експертного дослідження №140 від 27.03.2019 року судовим експертом ОСОБА_2 не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, висновок експертного дослідження судової економічної експертизи №140, складений 27.03.2019 року судовим експертом Бочкарьовим Д.О., не є належним та допустимим доказом, а тому не може бути прийнятий судом.

Відповідне положення міститься у постанові Великої Палати від 18 грудня 2019 року № 522/1029/18.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Слід звернути увагу, що відповідно до матеріалів справи Акціонерним товариством «Таскомбанк» було вжито необхідних заходів щодо доведення тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Семенова Максима Миколайовича, діючого від імені Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК`Ю є обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Таскомбанк» в повному обсязі за вищевказаного обгрунтування.

3.6 Розподіл судових витрат

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною другою пунктом третім статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пп. «б,в» п.4 ч.1 ст..382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції у випадку скасування або зміні судового рішення зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції а також розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За таких підстав, апеляційний суд відповідно до ст. 141 ЦПК України здійснює перерозподіл судових витрат пропорційно до задоволених вимог.

Колегією суддів встановлено, що Акціонерним товариством «Таскомбанк» було сплачено судовий збір за позовну заяву у розмірі 9 297,95 грн. (Т. 1, а. с. 5), за апеляційну скаргу у розмірі 13 949,93 грн. (Т. 3, а. с. 26).

Отже, підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі - 23 247,88 грн..

3.7 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Семенова Максима Миколайовича, діючого від імені Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 05 березня 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрована - АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» () заборгованість за кредитним договором № R6B в сумі - 619 863 (шістсот дев`ятнадцять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) грн. 53 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_4 , зареєстрована АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» () витрати по сплаті судового збору в сумі - 23 247 (двадцять три тисячі двісті сорок сім) грн. 88 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 31 травня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова