Житомирський апеляційний суд
Справа №286/2613/20 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Шевчук А.М.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №286/2613/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2020 року, яке ухвалено суддею Кулініч Я.В. в м. Овручі

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з навчанням в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно і до досягненням дочкою 23 років.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що наказом Овруцького районного суду Житомирської області від 17.03.2020 з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дочки в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно і до її повноліття. На даний час донька сторін досягла повноліття, проте продовжує навчання у Державному університеті «Житомирська політехніка» у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. В свою чергу, відповідач в добровільному порядку сплачувати аліменти відмовляється, у зв`язку з чим позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, відмовляючи у задоволені позову судом не було враховано можливість батька надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці. При цьому сам факт укладення відповідачем договору про надання освітніх послуг, не свідчить про фактичне здійснення ним оплати за цим договором. Крім того, добровільної допомоги на утримання дочки відповідач не надає, що також підтверджується наказом Овруцького районного суду Житомирської області від 17.03.2020 про стягнення з нього аліментів на утримання дочки до досягнення повноліття.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що батьками повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно довідки № 39 від 05.02.2020 року, яка видана Державним університетом «Житомирська політехніка», ОСОБА_5 є студентом 1 курсу для отримання освітнього ступеня «бакалавр» факультету бізнесу та сфери обслуговування за спеціальністю «Готельно-ресторанна справа» денної форми навчання. Навчається на договірній основі та не отримує стипендію. Термін навчання становить з 01.09.2019 по 30.06.2023.

Згідно договору № ГРС-19-17 про надання освітніх послуг, який був укладений між Державним університетом «Житомирська політехніка» (виконавцем) та ОСОБА_2 (замовником), загальна вартість освітньої послуги для дочки ОСОБА_4 (одержувача) становить 67 600,00 грн.

Згідно наказу Овруцького районного суду Житомирської області від 17.03.2020 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше і не більше встановлених законодавством розмірів для дитини відповідного віку, починаючи з 14.02.2020 і досягнення дочкою повноліття.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що замовником за договором про надання освітніх послуг є відповідач у справі, а тому дана обставина спростовує доводи позивача про те, що саме вона здійснює повне матеріальне утримання дочки та проводить оплату за навчання.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини батьків щодо утримання повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності з ч.1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинна довести продовження навчання, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач.

Під час розгляду справи було встановлено, що повнолітня дочка сторін продовжує навчання на денній формі у вищому навчальному закладі, потребує матеріальної допомоги батька, зокрема на витрати, пов`язані з навчанням, харчуванням, витратами на проїзд, а її батько ОСОБА_2 , має можливість таку допомогу надавати. При цьому колегія суддів враховує ті обставини, що відповідач є працездатною особою,інших осіб на утриманні не має, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки.

При цьому, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції не звернув уваги на те, що обов`язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків, не врахував можливість відповідача надавати матеріальну допомогу та фактично переклав обов`язок піклуватися та забезпечувати повнолітню дочку, яка навчається, винятково на її матір - ОСОБА_1 , що є порушенням норм закону. (Постанови ВС від 21 лютого 2018 року у справі № 208/3075/16, від 21 березня 2018 року у справі №308/2268/16-ц та від 01 серпня 2018 року у справі № 539/2580/16-ц).

При цьому зазначення в договорі про надання освітніх послуг, що замовником даної послуги є відповідач не свідчить про те, що саме він сплачує кошти за навчання дочки, оскільки матеріали справи не містять будь-яких бухгалтерських документів (квитанцій, платіжних документів тощо) про оплату за навчання, які здійсненні саме батьком ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, враховуючи ту обставину, що повноліття дочка відповідача у зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги, а її батько, з урахуванням його матеріального стану, має можливість таку допомогу надавати, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового судового рішення про задоволення позову і стягнення з відповідача на утримання дочки аліментів в розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру (п.3 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 27 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: село Листвин, Овруцького району Житомирської області 11140, РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 28 серпня 2020 року і до закінчення дочкою навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_5 двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 840,80 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді