Справа № 162/206/21
Провадження № 2/162/108/2021
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року смт Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі судді Глинянчука В.Д., з участю секретаря судових засідань Смаль Т.П., розглянувши справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі.

ОСОБА_1 звернувся до Любешівського районного суду Волинської області з цим позовом 31 березня 2021 року.

Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Підготовче провадження у справі закрито 19 травня 2021 року, судовий розгляд справи призначено на 02 червня 2021 року.

На призначену дату судового розгляду сторони не з`явилися.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач, який належним чином сповіщений про час і місце розгляду справи, не повідомив про причини неявки у судове засідання, відзиву на позов не подав.

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось.

Стислий виклад позиції позивача.

В обґрунтуванні позову позивач ОСОБА_1 вказує, що він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживав у вказаному житлі як чоловік доньки позивача ОСОБА_3 . Шлюб між відповідачем та ОСОБА_3 розірвано. Понад рік відповідач не проживає у згаданому будинку, вивіз особисті речі, за місцем реєстрації не з`являється тощо. З моменту зміни місця проживання відповідач не виявив бажання знятись з реєстраційного обліку. У зв`язку наведеним позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Стислий виклад позиції відповідача.

Відповідач будь-яких заяв по суті справи не подавав.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносини з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , яке видане 01 серпня 2012 року виконавчим комітетом Малоглушанської сільської ради Любешівського району Волинської області, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей будинкової книги відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у цьому житлі з 29 березня 2014 року.

Згідно із заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2019 року у справі № 161/18923/19, яке набрало законної сили, шлюб між відповідачем та донькою позивача ОСОБА_3 розірвано.

Довідкою № 60 від 02 лютого 2021 року Малоглушанського старостинського округу Камінь-Каширської міської ради встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований у будинку по АДРЕСА_1 , але за вказаною адресою не проживає.

Норми права, які застосував суд.

Відповідно до частини першої статті 29 Цивільного кодексу України (далі ЦК) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

У відповідності з частиною першою статті 383 ЦК власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Аналогічна норма міститься у частині першій статті 156 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК).

Статтею 391 ЦК визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 163 ЖК у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

У відповідності з частиною першою статті 71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 395 ЦК речовими правами на чуже майно зокрема є право користування (сервітут).

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із статтею 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з статтею 3 цього Закону реєстрація це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до статті 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Мотиви суду щодо позовних вимог.

У відповідності з частиною першою статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи дослідженні у ході судового розгляду докази, законодавство, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення. Відповідач, будучи зареєстрованим в житловому будинку, який належить позивачу, тривалий час не проживає в ньому. Обставин, які б вказували на поважність причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання, не встановлено.

Питання розподілу судових витрат.

Позивач при подачі позовної заяви сплатила 908 гривень судового збору, які відповідно до статті 141 ЦПК необхідно стягнути з відповідача.

У матеріалах справи відсутні будь-які інші відомості про понесені сторонами судові витрати.

Враховуючи наведене, керуючись статями 264, 265 ЦПК, суд

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) гривень документально підтверджених судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Д. Глинянчук