Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 756/14940/20
Номер провадження 22-ц/824/608/2021
Головуючий у суді першої інстанції О.М. Луценко
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
20 січня 2021 року місто Київ

Номер справи 756/14940/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Сіра Ю.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович

третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Турчин Андрій Анатолійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року,

постановлену у складі судді Луценка О.М., в приміщенні Оболонського районного суду міста Києва, інформація про дату складання повної ухвали відсутня, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Турчин А.А., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Одночасно із подачею позовної заяви до суду ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд зупинити виконавче провадження №63472659, що відкрите приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Турчиним А.А. на примусове виконання оспорюваного виконавчого напису, вчиненого 27.10.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №4824.

Необхідність у забезпеченні позову шляхом зупинення виконавчого провадження обґрунтована тим, що в подальшому на майно позивача, на яке накладено арешт, буде звертатися стягнення.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову у вказаній цивільній справі задоволено, зупинено виконавче провадження №63472659, що відкрите 02.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Турчиним А.А. на примусове виконання виконавчого напису №4824 від 27.10.2020.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на підтверджену доказами наявність фактичних обставини, з якими пов`язується застосування забезпечення позову, наявні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що у випадку задоволення позову для відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, необхідно буде докласти значних зусиль.

Не погоджуючись з ухвалою суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, у зв`язку із чим просив ухвалу суду про забезпечення позову у даній справі скасувати та винести постанову про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову.

В обґрунтування скарги зазначив, що задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову у даній справі, суд першої інстанції не здійснив належної оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірності виду забезпечення позову, який просила застосувати позивач, позовним вимогам, не оцінив рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, а також жодним чином не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів. Крім того, місцевим судом не було враховано, що подана ОСОБА_4 заява не містила пропозиції щодо застосування заходів зустрічного забезпечення, а обраний заявником спосіб забезпечення позову у формі постановлення ухвали про зупинення виконавчого провадження суперечить положенням ст.150 ЦПК України та за своєю суттю є втручанням в діяльність виконавчої служби, що суперечить засадам здійснення виконавчого провадження, які визначені Законами України «Про виконавче провадження» та «Про органи та осіб, які здійснюються примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача - ОСОБА_5 підтримав подану апеляційну скаргу, просив задовольнити її з викладених у ній підстав.

Представник позивача - ОСОБА_6 у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив суд відмовити у її задоволенні, а оскаржувану ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Будь-яких заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції на час розгляду справи від останніх не надходило, своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності з урахуванням вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду даної справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується наявність фактичних обставини, з якими пов`язується застосування забезпечення позову. А тому оскільки існує реальна можливість того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та/або зробити неможливим виконання можливого рішення суду, а між сторонами існує спір відносно права, суд першої інстанції вбачав за можливим вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження №63472659, яке відкрите приватним виконавцем на примусове виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса.

Переглядаючи вказану ухвалу в апеляційному порядку, колегія суддів не може у повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, а саме щодо правильності застосованих у даній справі заходів забезпечення позову, з огляду на наступне.

Так, положеннями частини першої та другої статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі №910/1040/18 колегія суддів дійшла висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Як убачається з виділених матеріалів справи, та доданих до апеляційної скарги документів, 27.10.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4824, про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 165,9 кв.м., житловою площею 86,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності (а.с.12-13).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Турчиним А.А. було відкрито виконавче провадження №63472659 з примусового виконання зазначеного вище виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.26-29).

В обґрунтування заяви ОСОБА_3 зазначила про необхідність забезпечення позову через наявність відкритого виконавчого провадження, де приватним виконавцем на виконання оскаржуваного напису нотаріуса можуть бути проведені дії щодо реалізації її майна. У зв`язку із чим існує реальна загроза звернення стягнення на квартиру, що зробить неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Враховуючи, що приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису про звернення стягнення на вказану квартиру, яка належить ОСОБА_1 на праві власності, а позивач оскаржує такий виконавчий напис в судовому порядку шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, через те, що вважає його вчиненим з порушенням норм чинного законодавства, - існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо наявності підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову у даній справі.

Проте, колегія суддів не погоджується із застосованим місцевим судом видом забезпечення позову та вважає за необхідне вказати на наступне.

Так, одним із видів забезпечення позову відповідно до пункту шостого частини першої статті 150 ЦПК України є зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Визначений статтею 152 ЦПК України перелік видів забезпечення позову не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані інші його види.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову та зупиняючи виконавче провадження, що відкрите приватним виконавцем з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису, суд не звернув увагу на права і обов`язки особи, яка здійснює примусове виконання рішень визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом цієї норми виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на його виконання, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Пункт другий частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає обов`язок виконавця зупинити вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

За правилами частини другої вказаної статті виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Відтак, положеннями статті 150 ЦПК України у сукупності з окремими положеннями Закону України «Про виконавче провадження» передбачений механізм зупинення органами та особами, які здійснюють примусове виконання рішень, вчинення виконавчих дій у разі зупинення судами стягнення на підставі виконавчого документа, зокрема того, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Суд першої інстанцій вищезазначених норм права не врахував і зробив необґрунтований висновок про можливість зупинення виконавчого провадження, що по суті входить до повноважень органів та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

З урахуванням викладеного та встановлених процесуальним законом завдань цивільного судочинства, за наявності підстав для забезпечення позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність застосування у даній справі належного способу забезпечення позову, який на думку колегії суддів є ефективним та справедливим, а саме у спосіб зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, що оскаржується позивачем у судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги про незазначення позивачем у поданій заяві заходів зустрічного забезпечення не може бути підставою для відмови у задоволенні такої заяви, оскільки незазначення таких заходів не є безумовною підставою для залишення без задоволення такої заяви.

Так, відповідно до частини сьомої статті 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно із частиною першою статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи наведене правило процесуального закону суд має право, однак, він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені частиною третьою статті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року (справа № 61-11274св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують обставини, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Крім того, у відповідності до вимог частини шостої статті 154 ЦПК України відповідач не позбавлений права звернутись до суду першої інстанції з клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення та надати докази, які на його думку підтверджують наявність обставин для такого забезпечення.

Положеннями частини першої статті 157 ЦПК України визначено, що ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вище викладеного, доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Турчин Андрій Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 27.10.2020, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, зареєстрованого в реєстрі за №4824, про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 165,9 кв.м., житловою площею 86,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 25.01.2021.

Судді:

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна