Справа № 344/1683/20
Провадження № 2/344/2115/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Ковалюк І.П.,

секретаря Довганич А.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6 про усунення перешкод в праві користування будинком,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися в суд із позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод в праві користування будинком. Позов обґрунтовують тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_7 набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 . В даному будинку також знаходиться квартира 4 , яка належить відповідачці по справі ОСОБА_5 . Їхня квартира та квартира відповідача є суміжними з єдиним входом та сходовою кліткою. На даний час відповідачем по справі самовільно без будь-яких погоджень, дозволів та угод встановив залізні двері на вході в будинок, а на сходовій утримується собака бійцівської породи. Зазначають, що єдиний вхід в будинок, сходова площадка та коридор є місцем загального користування. Вважають, що дії відповідача щодо вчинення перешкод в доступі до належного їм на праві власності об`єкту нерухомого майна та місць загального користування, є незаконними та такими що порушують їхні права і норми чинного законодавства, а тому такі порушення слід усунути. Вчинювані відповідачем перешкоди в користуванні ними входом, сходовою площадкою та коридором полягають в тому, що нею порушуються їхні права співкористувача приміщень, і унеможливлюють використання особистого власного майна. Більше того, для визнання за ними права користування входом в будинок, сходовою площадкою та коридором не потрібне настання якихось особливих обставин, оскільки згідно чинного законодавства таке право їм як власникам квартири в багатоквартирному житловому будинку гарантоване на рівні з усіма власниками інших квартир даного будинку. Враховуючи наведене просили, зобов`язати ОСОБА_5 не чинити перешкод у доступі до приміщення квартири АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від входу в будинок, та наданні доступу до сходової площадки та коридору, що ведуть до квартири.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.12.2020 року позов задоволено.

19 січня 2021 року представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Феденчук Іван Миколайович через засоби поштового зв`язку подав заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.02.2021 року заочне рішення суду скасовано справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

13 квітня 2021 року до участі в розгляді справи за клопотанням представника відповідача залучено ОСОБА_6 , як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.04.2021 року підготовче провадження в справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги позову підтримав. Пояснив, що в будинку АДРЕСА_3 , є дві квартири: його з братом та ОСОБА_5 . Їхня квартира та квартира відповідача є суміжними з єдиним входом та сходовою кліткою. Доступу до своєї квартири вони не мають, оскільки відповідач там встановив залізні двері на вході в будинок, а ключів для власників іншої квартири, тобто їхньої не надав. Також вказав, що до подачі позову до суду намагався врегулювати спір, однак домовитися не вийшло. Протягом часу розгляду справи жодних мирових пропозицій від відповідача позивачам не поступало. Враховуючи наведені обставини просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Клопотання адвоката Феденчука І.М. (фотокопія) від 25.02.2021 року подане на електронну адресу суду із електронної пошти невстановленої особи, заяву від 10.03.2021 року подану на електронну адресу про перенесення слухання справи у зв`язку із збільшення захворюваності та тим, що його довірителька має приїхати з Італії, що можливо мирно дасть врегулювати спір, клопотання адвоката Феденчука І.М. (фотокопія) від 05.04.2021 року подане на електронну адресу суду із електронної пошти невстановленої особи, про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебування його на самоізоляції, жодного підтвердження суду даного факту не надано, а також заяву адвоката Недоходюка І.В. від 19.04.2021, подану на електронну адресу суду, про відкладення розгляду справи оскільки його довірителька не може забезпечити в судове засідання явку третьої особи ОСОБА_6 суд розцінює критично, та не бере до уваги. Подані клопотання суд вважає такими що подаються із метою затягування розгляду справи, оскільки жодних дій для примирення відповідачем вжито не було, а також не надано належним доказів у підтвердження підстав для відкладення.

Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З копії свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 27.08.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №4-2150, вбачається, що спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 . Ця квартира належить ОСОБА_7 на підставі Договору купівлі-продажу квартири посвідченого 09.09.1996 року. Спадкоємцем майна є син ОСОБА_1 до 1/2 частини спадкового майна.

З копії свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 27.08.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №4-2152, вбачається, що спадкове майно на яке видано свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_1 . Ця квартира належить ОСОБА_7 на підставі Договору купівлі-продажу квартири посвідченого 09.09.1996 року. Спадкоємцем майна є син ОСОБА_4 до 1/2 частини спадкового майна.

Відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 18534500, квартира, однокімнатна за адресою: АДРЕСА_4 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , частка 1/2.

Відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 18534429, квартира, однокімнатна за адресою: АДРЕСА_4 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , частка 1/2.

Як вбачається з копії технічного паспорту, квартира розміщена на мезоніні 1-го поверхового будинку і становить собою окрему квартиру, що складається з 1-є житлової кімнати площею 23,2 кв.м.

З копії заяви ОСОБА_1 , адресованої Івано-Франківському ВП ГУПН в Івано-Франківській області від 02.02.2018 року вбачається, що він звертався із заявою до поліції у зв`язку із тим, що сусід по загальному під`їзду ОСОБА_8 , який проживає у квартирі АДРЕСА_5 , чинить їм перешкоди у користуванні майном.

З копії відповіді начальника Івано-Франківського МВ УМВС в Івано-Франківській області вбачається, що заява ОСОБА_4 від 22.07.2008 року зареєстрована в ЖОІ №100175, по даному факту працівниками Пасічнянського МВМ проведено перевірку і факти наведені у заяві знайшли своє підтвердження. В даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини, а тому рекомендовано з даного приводу звернутися в Івано-Франківський міський суд.

З наданої представником відповідача ОСОБА_5 - адвокатом Феденчуком І.М. копії довіреності від 08.02.2018 року, вбачається що ОСОБА_5 уповноважує ОСОБА_6 користуватися та розпоряджатися усім її майном.

Як вказувалося представником відповідача у заяві про перегляд заочного рішення, ОСОБА_5 жодним чином не перешкоджає позивачем в доступі до приміщення їхньої квартири, оскільки живе в Італійській Республіці та надала вказану довіреність ОСОБА_6 користуватися та розпорядження усім її майном, в тому числі квартирою АДРЕСА_1 . Також вказував, що на скільки відомо відповідачці, ОСОБА_6 надав вказану квартиру третім особам у найм(оренду). Однак суд звертає увагу, що жодних належним чином доказів на підтвердження вказаних обставин стороною надано так і не було.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до ст. 382 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

Згідно зі статтею 1 Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку, що фактично було зроблено відповідачами.

Право спільної сумісної власності не передбачає визначення часток співвласників у праві спільної власності, на відміну від права спільної часткової власності, учасник якої наділений правом вимагати виділення йому в натурі частини майна у володіння та користування (частини друга - четверта статті 358 ЦК України), а також самостійно розпоряджатися своєю часткою (стаття 361 ЦК України).

Проте співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, не тільки володіють та користуються, але й розпоряджаються таким майном за спільною згодою.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що об`єднання зобов`язане забезпечувати дотримання інтересів усіх співвласників при встановленні умов та порядку володіння, користування і розпорядження спільною власністю, розподілі між співвласниками витрат на експлуатацію та ремонт спільного майна, а також припиняти дії третіх осіб, що утруднюють або перешкоджають реалізації прав володіння, користування і розпорядження спільним майном співвласників.

Положеннями ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які несуперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

У відповідності до ст. 10 Житлового Кодексу Української РСР громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.

Статтею 179 Житлового Кодексу Української РСР передбачено, що користування будинками (квартирами) державного й громадського житлового фонду, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями (далі - Правила).

Згідно п. 4 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 №45 власник наймач (орендар) приміщень житлових будинків мають право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Пунктом 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76 передбачено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що переобладнання приміщення спільної сумісної власності може бути здійснено з дотримання встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 766/2762/19-ц.

Суд вважає доведеною ту обставину, що встановлення залізних дверей в під`їзді загального користування є доведеним, та підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами.

Таким чином, встановлено, що відповідач самовільно встановив двері у приміщенні загального користування без згоди власників іншої квартири, а також не надав їм комплекту ключів від дверей до приміщення загального користування, що спричинило відсутність доступу до квартири та до вказаного приміщення загального користування. Таким чином, здійснені відповідачем переобладнання у коридорі загального користування, завдають незручностей та погіршують умови експлуатації і проживання позивачів у своїй квартирі, перешкоджають вільному доступу до загального коридору, яке є приміщенням загального користування, а також доступу до своєї квартири.

Частиною 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити..

Крім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивачів підлягають стягненню 840, 80 гривень понесених судових витрат із сплати судового збору.

На підставі наведеного та ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 369, 382, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 10, 179 Житлового Кодексу Української РСР, Закону України "Про об"єднання співвласників багатоквартирного будинку", Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" , керуючись ст.ст. керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6 про усунення перешкод в праві користування будинком,- задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 ) не чинити перешкоди ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) в доступі до приміщення квартири АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів від входу в будинок, та наданні доступу до сходової площадки та коридору, що ведуть до квартири.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 ) в користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) 840 гривень 80 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 02 червня 2021 року

Суддя Ковалюк І.П.