Справа № 457/174/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/811/2528/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Крета Олега Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області в складі судді Марчука В.І. від 21 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: Дрогобицький міськрайонний суд, Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання свідоцтва про право на спадщину дійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним і його скасування та ін., -

в с т а н о в и л а :

рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 21 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням, скасування права власності, відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог. Вважає, що рішення підлягає скасуванню в зв`язку з неправильним дослідженням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. Враховуючи той факт, що відповідачі як і ОСОБА_8 в будинку за адресою АДРЕСА_1 не проживали, - вони втратили право на проживання в ньому. Вказує, що дані обставини документально підтверджені у матеріалах інвентаризаційної справи на даний будинок. Зазначає, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Тимчасова відсутність наймача, членів його сім`ї не потребує згоди інших членів сім`ї. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищувала шість місяців. Уразі відсутності особи понад шість місяців при розгляді позову про визнання її такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини справи, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім`ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. В той же час з матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що ОСОБА_8 помер не в Трускавці, а члени його родини проживали до 2004 року за іншою адресою, що позбавило їх право на проживання в даному будинку. Таким чином порушене право позивачів, успадкувати належне їм майно.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що доводи позивачів по суті розгляду були викладені у позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог, апеляційній скарзі, а також усних та письмових заявах та поясненнях сторони позивачів у судах обох інстанцій.

Клопотання представниці позивача ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 захворіла коронавірусом та перебувала на стаціонарному лікуванні з 05.01.2021 року по 14.01.2021 року та продовжує лікування амбулаторно, ОСОБА_2 також хворіла пневмонією, а ОСОБА_9 зайнята на роботі та клопотання представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням у відпустці, колегія суддів вважала безпідставними, зважаючи на те, що будь-яких доказів на підтвердження, як захворювання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , так зайнятості ОСОБА_9 на роботі, а також і відпустки ОСОБА_7 суду представлено не було. Крім цього судом враховано і те, що розгляд даної справи триває значний період і дане судове засідання було призначене за значний проміжок часу з наданням можливості учасникам справи забезпечити свою участь у її розгляді або особисто або шляхом залучення представників. При цьому навіть у випадку наявності певних причин неможливості участі у розгляді справи, про які вказують представники вони могли такі усунути маючи значний, більш ніж тримісячний період часу з часу оголошення перерви у останньому судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної заяви, заяви про збільшення позовних вимог, апеляційної скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень сторони позивачів у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1 ст. 81, ч.4 ст. 84 ЦПК України, ст.ст. 319, 321 ЦК України, та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що рішенням Трускавецького міського суду від 15.06.2017 року, встановлено, що ОСОБА_10 , 1899 року народження, в 1945 році була переселена у Сталінську область за Угодою від 09.09.1944 року між УРСР та Польщею з с. Чорноріки, Кросненського повіту, Жешівського воєводства, Польщі, що підтверджується архівною довідкою виданою Державним архівом Львівської області за № 300/01-22(а) від 08.07.2014 року. Крім цього, встановлено що сім`я ОСОБА_11 , 1889 року народження, з дітьми ОСОБА_12 , 1914 року народження, ОСОБА_13 , 1932 року народження, ОСОБА_14 , 1933 року народження, ОСОБА_15 , 1935 року народження в 1945 році були переселені у Сталінську область за Угодою від 09.09.1944 року між УРСР та Польщею з с. Чорноріки, Кросненського повіту, Жешівського воєводства, Польщі, що підтверджується архівною довідкою виданою Державним архівом Львівської області за № 0-76-11/п від 12.09.2011 року. ОСОБА_10 , 1899 року народження та ОСОБА_11 , 1889 року народження, являлись рідними сестрами, що стверджується копією свідоцтва про народження № НОМЕР_1 від 14.11.1957 року виданого повторно та випискою із свідоцтва про народження, яке перекладене з польської мови та засвідчено державним нотаріусом 02.06.1958 року. Позивачі по справі ОСОБА_3 , 1933 року народження та ОСОБА_4 , 1935 року народження, являються дітьми переселеної ОСОБА_12 , 1914 року народження. В подальшому, як вбачається з копії рішення виконкому Районної Ради депутатів трудящих від 27.08.1946 року (яке знаходиться в матеріалах справи) ОСОБА_10 в рахунок розрахунку залишеного нею майна в Польщі вартістю 1730 крб., отримала в м. Трускавці Дрогобицького району майно ОСОБА_16 вартістю 2364 крб., та крім цього повинна була сплатити в прибуток держави різницю вартості в розмірі 634 крб. В результаті цих дій ОСОБА_17 було передано будинок за адресою: АДРЕСА_2 згідно акта від 20.05.1947 року. 12.09.1958 року будинковолодіння по АДРЕСА_2 було зареєстровано в Дрогобицькому міжміському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_10 . Як вбачається з копії запису акта про смерть № 18. від 29.09.1957 року, то ОСОБА_10 , 1899 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім цього, в даному акті зазначено, що паспорт померлої ОСОБА_10 був зданий ОСОБА_18 . Після смерті ОСОБА_10 її майно, тобто будинок за адресою: АДРЕСА_2 , було успадковано рідною сестрою ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 29.10.1958 року. У зв`язку з коригуванням генерального плану міста-курорта Трускавця адреса будинковолодіння по АДРЕСА_2 було змінено на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , що підтверджується листом міського голови Трускавця за № 03/Н-18і/з від 13.03.2017 року. В матеріалах інвентаризаційної справи № 766 будинку АДРЕСА_1 (в подальшому інвентаризаційна справа № 766) знаходиться довідка за № 566 від 11.09.1958 року з якої вбачається, що дане будинковолодіння належало ОСОБА_19 , який виїхав до Польщі та було передано переселенці з Польщі ОСОБА_10 , яка померла в 1957 році, та що в даний момент в ньому проживає вихованець ОСОБА_10 ОСОБА_18 . В матеріалах вищевказаної інвентаризаційної справи № 766 знаходиться рішення суду від 11.05.1959 року, згідно якого свідоцтво про право на спадщину видане Дрогобицькою нотаріальною конторою 29.10.1958 року на ОСОБА_11 було визнано недійсним на половину домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 та визнано власником половини будинковолодіння ОСОБА_18 . Зобов`язано ОСОБА_11 повернути ОСОБА_18 половину будинковолодіння. Дане рішення ухвалою Львівського обласного суду від 17.06.1959 року залишено в силі. Як вбачається з копії договору дарування від 14.08 1959 року, то ОСОБА_11 подарувала половину належного їй домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 та яке належало їй на праві особистої власності згідно свідоцтва про право на спадщину від 29.10.1958 року своєму зятеві ОСОБА_20 . Згідно довідки виданої Дрогобицьким міжміським бюро технічної інвентаризації за № 287 від 21.10.1970 року, яка знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи № 766, то будинковолодіння по АДРЕСА_2 , належало ОСОБА_20 та ОСОБА_18 по 1/2 ідеальній частині кожному. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 04.05.1970 року, то ОСОБА_18 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті дружина ОСОБА_21 та неповнолітня донька ОСОБА_22 в рівних частинах успадкували його майно, яке складалось з 1/2 частини житлового будинку та відповідною частиною господарських споруд, за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно інвентаризаційної справи № 766 копія рішення народного суду м. Дрогобича від 20.10.1971 року, з якого вбачається, що з ОСОБА_21 на користь ОСОБА_20 стягнуто 807 крб. та залишено у власності ОСОБА_21 1/2 частину будинковолодіння в АДРЕСА_2 , яка раніше належала ОСОБА_20 . Дане рішення згідно ухвали судової колегії в цивільних справах Львівського обласного суду від 25.11.1971 року залишено без змін. Згідно копії реєстраційного посвідчення за № 54 від 25.01.1979 року виданого начальником Дрогобицького МБТІ, посвідчено, що 1/2 ідеальна частина житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , зареєстрована за ОСОБА_21 на праві особистої власності на підставі рішення Народного суду м. Дрогобича, Львівської області від 20.10.1971 року по справі № 2-118 та записана в реєстрову книгу № 4 під реєстровим № 487. Отже підсумовуючи вищенаведене, за рішенням народного суду м. Дрогобича від 20.10.1971 року власнику 1/2 частини будинковолодіння в АДРЕСА_2 ОСОБА_20 було сплачено ОСОБА_21 вартість 1/2 частини будинковолодіння в АДРЕСА_2 в розмірі 807 крб. та ОСОБА_21 на підставі чинного законодавства, яке діяло на той час зареєструвала право особистої власності на дане майно. Відтак, згідно довідки виданої КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» від 30.11.2011 року, ОСОБА_22 належить на праві власності 1/2 ідеальна частина та ОСОБА_21 1/2 ідеальних частин будинковолодіння АДРЕСА_1 . Як вбачається з витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, від 25.11.2011 року, то ОСОБА_21 , 03.06.1977 року було змінено прізвище на ОСОБА_23 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_24 . Як вбачається з витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, від 25.11.2011 року, то ОСОБА_22 , 06.09.1980 року було змінено прізвище на ОСОБА_25 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_26 . З копії свідоцтва про право на спадщину за законом НАЕ 729698 від 12.02.2015 року вбачається, що ОСОБА_27 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та після її смерті належне їй майно успадкувала її донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На даний час одноосібним власником будинковолодіння АДРЕСА_1 являється ОСОБА_5 -1/4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.02.2015 року (що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.02.2015 року) та 3/4 на підставі договору дарування від 13.08.2014 року (що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.08.2014 року). Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання, що заявлені позивачами вимоги не мають правового підгрунтя. Пояснення позивачів та представника позивачів в судових засіданнях про те, що їх незаконно позбавили права власності спростовуються рішенням народного суду м. Дрогобича від 11.05.1959 року та рішенням народного суду м. Дрогобича від 20.10.1971 року, які набрали законної сили. Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Дрогобицьку нотаріальну контору скасувати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 домоволодіння по АДРЕСА_2 то вона є безпідставною та задоволенню не підлягає. Що стосується позовної вимоги визнати протиправними дії Дрогобицького міськрайонного суду щодо прийняття до розгляду безпідставного позову ОСОБА_18 та винесення завідомо незаконного рішення суду 11.05.1959 року (зобов`язати скасувати його), яким порушено права спадкоємців переселеної родини ОСОБА_10 , то провадження в цій частині cуд закрив, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Що стосується позовних вимог: витребувати майно із чого незаконного володіння, а саме: витребувати 1/2 ідеальну частину будинку, споруд у ОСОБА_18 в користь ОСОБА_11 та її спадкоємців за законом; усунути перешкоди спадкоємцям переселеної родини ОСОБА_10 ОСОБА_11 у здійсненні права володіння та користування домоволодіння по АДРЕСА_2 шляхом реєстрації в законний спосіб та вселення в домоволодіння; визнати дійсним свідоцтво про право на спадщину від 29.10.1958 року за ОСОБА_11 спадкоємцем за законом право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 ; зобов`язати Реєстраційну службу Трускавецького міського управління юстиції Львівської області зареєструвати право власності за набувачами: ОСОБА_11 і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_3 ; зобов`язати територіальну громаду в особі Трускавецької міської ради зареєструвати приватну власність переселеній родини ОСОБА_10 ОСОБА_11 як взаємозалік, згідно опису майна залишеного ОСОБА_10 в Польщі згідно Міждержавної угоди 09.09.1944 року з метою поновлення їх прав та законних інтересів членів переселеної родини договірною стороною Україною; скасувати всі правовстановлюючі документи видані ОСОБА_28 та членам його родини з метою поновлення прав та законних інтересів членів переселеної родини ОСОБА_10 ОСОБА_11 порушених договірною стороною Україною, то суд вважав їх безпідставними та в задоволенні таких суд відмовив, оскільки суд встановив, що відповідач ОСОБА_5 на правовій підставі являється власником спірного володіння. Що стосується позовних вимог: визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування та проживання житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право користування та проживання житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати ОСОБА_5 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , то суд вважав їх безпідставними та в задоволенні таких відмовив, оскільки відповідач не втрачає право власності в силу вимог ст.ст.319, 321 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду цілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду немає.

10.02.2016р. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись в суд із позовом до ОСОБА_18 , треті особи: Дрогобицький міськрайонний суд, Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, у якому просили:

- зобов`язати Дрогобицьку нотаріальну контору скасувати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 домоволодіння по АДРЕСА_2 ;

- визнати протиправними дії Дрогобицького міськрайонного суду щодо прийняття до розгляду безпідставного позову ОСОБА_18 та винесення завідомо незаконного рішення суду 11.05.1959р. (зобов`язати скасувати його), яким порушено права спадкоємців переселеної родини ОСОБА_10

- витребувати майно із чужого незаконного володіння, а саме витребувати 1/2 ідеальну частину будинку, споруд у ОСОБА_18 в користь ОСОБА_11 та її спадкоємців за законом;

- усунути перешкоди спадкоємцями переселеної родини ОСОБА_10 ОСОБА_11 у здійсненні права володіння та користування домоволодіння по АДРЕСА_2 шляхом реєстрації в законний спосіб та вселення в домоволодіння;

- визнати дійсним свідоцтво про право на спадщину від 29.10.1958р. за ОСОБА_11 спадкоємцем за законом право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати Реєстраційну службу Трускавецького міського управління юстиції Львівської області зареєструвати право власності за набувачами: ОСОБА_11 і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_3 . Зобов`язати територіальну громаду в особі Трускавецької міської ради зареєструвати приватну власність переселеній родини ОСОБА_10 ОСОБА_11 як взаємозалік, згідно опису майна залишеного ОСОБА_10 в Польщі згідно Міждержавної угоди 09.09.1944 року з метою поновлення їх прав та законних інтересів членів переселеної родини договірною стороною Україною;

- скасувати всі правовстановлюючі документи видані ОСОБА_28 та членам його родини з метою поновлення прав та законних інтересів членів переселеної родини ОСОБА_10 ОСОБА_11 порушених договірною стороною Україною.

05.12.2018р. ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подав суду заяву про збільшення позовних вимог до відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у якій доповнив позовні вимоги та просив:

- визнати ОСОБА_5 такою що втратила право на користування та проживання житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право на користування та проживання в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 . Скасувати ОСОБА_5 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судового засідання було замінено відповідача ОСОБА_18 на правонаступників ОСОБА_6 та ОСОБА_27 , а в подальшому на ОСОБА_5 .

Позивачі свої вимоги мотивували тим, що у м. Трускавці Львівської області у приватному домоволодінні по АДРЕСА_2 проживала ОСОБА_10 , яка отримала, як взаємозалік дане домоволодіння взамін залишеного майна в с. Чорногірки Польща згідно Міждержавної угоди від 09.09.1944. ОСОБА_11 рідна сестра ОСОБА_10 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла. Після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина за законом на її рідну сестру ОСОБА_11 на домоволодіння, на належний їй житловий будинок АДРЕСА_2 , у встановлений законом строк ОСОБА_11 звернулася до Дрогобицької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і їй видано Свідоцтво про прийняття спадщини за законом 29.10.1958 року на домоволодіння по АДРЕСА_2 в належний спосіб зареєстроване. ІНФОРМАЦІЯ_5 померла їхня мама ОСОБА_11 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 від 12.06.1978р.). На момент смерті їй належало успадковане нею майно після смерті її рідної сестри ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (домоволодіння на праві особистої власності по АДРЕСА_4 , яке вона отримала згідно рішення виконавчого комітету Дрогобицької районної ради депутатів трудящих від 27.08.1946р.), як взаємозалік з переселеною родиною на виконання Міждержавної угоди від 09.09.1944р. за залишене нею майно в 1945р. в с. Чорноріки, Кроснянського повіту, Жешівського воєводства, Польща. Це служить підтвердженням того, що ОСОБА_11 , прийняла спадщину і вступила в управління нею. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК України (в ред.1963 р.), який діяв на момент виникнення правовідносин, ОСОБА_11 своїми діями прийняла спадщину в законний спосіб. В архівній спадковій справі відсутня відмова ОСОБА_11 від спадщини після смерті її рідної сестри ОСОБА_10 , а ОСОБА_11 мала дітей ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 . Крім цього, доказом є і договір дарування від 14.08.1959р., згідно якого ОСОБА_11 обдарувала свого зятя ОСОБА_20 (дружина ОСОБА_3 ) 1/2 домоволодіння по АДРЕСА_2 . Позивачі вважають, що вони є спадкоємцями після смерті мами ОСОБА_11 , і мають пряме конституційне право на приватну власність їхньої мами в т. ч на успадковане нею майно домоволодіння по АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_11 у законний спосіб успадкувала його після смерті її рідної сестри ОСОБА_10 і фактично ОСОБА_11 вступила у права на спадщину. Вони подали заяву про прийняття спадщини після смерті мами, що підтверджує витяг № 36837252 про реєстрацію в спадковому реєстрі 11.03.2014р., спадкова справа № 5583130. Однак, в подальшому з`ясувалось, що спадковим майном їхньої мами ОСОБА_11 незаконно володіють чужі люди і законні правовстановлюючі документи органами влади не беруться до уваги. Позивачі зазначають, що ОСОБА_18 відповідач, не являючись спадкоємцем порушив майнові права позивачів, таємно подав безпідставний позов з порушенням процесуальних та матеріальних норм ЦК України та ЦПК України, без належних підстав та доказів до народного суду 2-гої дільниці м. Дрогобича, який виніс завідомо незаконне рішення 11.05.1959 року і на одних лише припущеннях, не дослідивши матеріалів нотаріальної справи скасував незаконно 1/2 Свідоцтва про право на спадщину видане на законних підставах Дрогобицькою нотаріальною конторою від 29.10.1958 року на ОСОБА_11 , чим надав право на спадкове майно до якого він не мав права, чим порушив права ОСОБА_11 і її дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і спадкоємці ОСОБА_11 не можуть прийняти спадщину після смерті їх мами ОСОБА_11 . Територіальна громада в особі Трускавецької міської ради, не виконала Міждержавної угоди від 09.09.1944 року в частині взаємозаліку землі 7 га в користування, і тепер не реєструє в єдиному реєстрі за спадкоємцями за законом, чим порушує конституційне право переселеної родини ОСОБА_10 та її спадкоємця ОСОБА_11 на приватизацію майна і землі, а саме Україна не виконала Міждержавну угоду 09.09.1944 року, яка стала частиною законодавства України внесена в ЄДР 11.05.2006 року і опублікована в офіційному віснику України від 24.05.2006 року.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Трускавецького міського суду від 15.06.2017 року у справі №457/708/16-ц за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5 , Трускавецької державної нотаріальної контори, Львівської обласної ради, Дрогобицького МБТІ та ЕО, Трускавецької міської ради про визнання свідоцтва про право на спадщину дійсним та визнання права власності на домоволодіння та визнання дійсним договору дарування, яке залишене без змін постановою апеляційного суду Львівської області від 18 квітня 2018 року та постановою Верховного Суду від 27 червня 2018 року, встановлено:

« ОСОБА_10 , 1899 року народження, в 1945 році була переселена у Сталінську область за Угодою від 09.09.1944 року між УРСР та Польщею з с. Чорноріки, Кросненського повіту, Жешівського воєводства, Польщі, що підтверджується архівною довідкою виданою Державним архівом Львівської області за № 300/01-22(а) від 08.07.2014 року.

Крім цього, встановлено що сім`я ОСОБА_11 , 1889 року народження, з дітьми ОСОБА_12 , 1914 року народження, ОСОБА_13 , 1932 року народження, ОСОБА_14 , 1933 року народження, ОСОБА_15 , 1935 року народження в 1945 році були переселені у Сталінську область за Угодою від 09.09.1944 року між УРСР та Польщею з с. Чорноріки, Кросненського повіту, Жешівського воєводства, Польщі, що підтверджується архівною довідкою виданою Державним архівом Львівської області за № 0-76-11/п від 12.09.2011 року.

ОСОБА_10 , 1899 року народження та ОСОБА_11 , 1889 року народження, являлись рідними сестрами, що стверджується копією свідоцтва про народження № НОМЕР_1 від 14.11.1957 року виданого повторно та випискою із свідоцтва про народження, яке перекладене з польської мови та засвідчено державним нотаріусом 02.06.1958 року.

Позивачі по справі ОСОБА_3 , 1933 року народження та ОСОБА_4 , 1935 року народження, являються дітьми переселеної ОСОБА_12 , 1914 року народження.

В подальшому, як вбачається з копії рішення виконкому Районної Ради депутатів трудящих від 27.08.1946 року (яке знаходиться в матеріалах справи) ОСОБА_10 в рахунок розрахунку залишеного нею майна в Польщі вартістю 1730 крб., отримала в м. Трускавці Дрогобицького району майно ОСОБА_16 вартістю 2364 крб., та крім цього повинна була сплатити в прибуток держави різницю вартості в розмірі 634 крб. В результаті цих дій ОСОБА_17 було передано будинок за адресою: АДРЕСА_2 згідно акта від 20.05.1947 року.

12.09.1958 року будинковолодіння по АДРЕСА_2 було зареєстровано в Дрогобицькому міжміському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_10 .

Як вбачається з копії запису акта про смерть № 18. від 29.09.1957 року, то ОСОБА_10 , 1899 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім цього, в даному акті зазначено, що паспорт померлої ОСОБА_10 був зданий ОСОБА_18 .

Після смерті ОСОБА_10 її майно, тобто будинок за адресою: АДРЕСА_2 , було успадковано рідною сестрою ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 29.10.1958 року.

У зв`язку з коригуванням генерального плану міста-курорта Трускавця адреса будинковолодіння по АДРЕСА_2 було змінено на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , що підтверджується листом міського голови Трускавця за № 03/Н-18і/з від 13.03.2017 року.

В матеріалах інвентаризаційної справи № 766 будинку АДРЕСА_1 (в подальшому інвентаризаційна справа № 766) знаходиться довідка за № 566 від 11.09.1958 року з якої вбачається, що дане будинковолодіння належало ОСОБА_19 , який виїхав до Польщі та було передано переселенці з Польщі ОСОБА_10 , яка померла в 1957 році, та що в даний момент в ньому проживає вихованець ОСОБА_10 ОСОБА_18 .

В матеріалах вищевказаної інвентаризаційної справи № 766 знаходиться рішення суду від 11.05.1959 року, згідно якого свідоцтво про право на спадщину видане Дрогобицькою нотаріальною конторою 29.10.1958 року на ОСОБА_11 було визнано недійсним на половину домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 та визнано власником половини будинковолодіння ОСОБА_18 . Зобов`язано ОСОБА_11 повернути ОСОБА_18 половину будинковолодіння. Дане рішення ухвалою Львівського обласного суду від 17.06.1959 року залишено в силі.

Як вбачається з копії договору дарування від 14.08 1959 року, то ОСОБА_11 подарувала половину належного їй домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 та яке належало їй на праві особистої власності згідно свідоцтва про право на спадщину від 29.10.1958 року своєму зятеві ОСОБА_20 .

Згідно довідки виданої Дрогобицьким міжміським бюро технічної інвентаризації за № 287 від 21.10.1970 року, яка знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи № 766, то будинковолодіння по АДРЕСА_2 , належало ОСОБА_20 та ОСОБА_18 по 1/2 ідеальній частині кожному.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 04.05.1970 року, то ОСОБА_18 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті дружина ОСОБА_21 та неповнолітня донька ОСОБА_22 в рівних частинах успадкували його майно, яке складалось з 1/2 частини житлового будинку та відповідною частиною господарських споруд, за адресою: АДРЕСА_2 .

В матеріалах інвентаризаційної справи № 766 знаходиться копія рішення народного суду м. Дрогобича від 20.10.1971 року, з якого вбачається, що з ОСОБА_21 на користь ОСОБА_20 стягнуто 807 крб. та залишено у власності ОСОБА_21 1/2 частину будинковолодіння в АДРЕСА_2 , яка раніше належала ОСОБА_20 . Дане рішення згідно ухвали судової колегії в цивільних справах Львівського обласного суду від 25.11.1971 року залишено без змін.

Згідно копії реєстраційного посвідчення за № 54 від 25.01.1979 року виданого начальником Дрогобицького МБТІ, посвідчено, що 1/2 ідеальна частина житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 , зареєстрована за ОСОБА_21 на праві особистої власності на підставі рішення Народного суду м. Дрогобича, Львівської області від 20.10.1971 року по справі № 2-118 та записана в реєстрову книгу № 4 під реєстровим № 487.

Отже підсумовуючи вищенаведене, за рішенням народного суду м. Дрогобича від 20.10.1971 року власнику 1/2 частини будинковолодіння в АДРЕСА_2 ОСОБА_20 було сплачено ОСОБА_21 вартість 1/2 частини будинковолодіння в АДРЕСА_2 в розмірі 807 крб. та ОСОБА_21 на підставі чинного законодавства, яке діяло на той час зареєструвала право особистої власності на дане майно.

Відтак, згідно довідки виданої КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» від 30.11.2011 року, ОСОБА_22 належить на праві власності 1/2 ідеальна частина та ОСОБА_21 1/2 ідеальних частин будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Як вбачається з витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, від 25.11.2011 року, то ОСОБА_21 , 03.06.1977 року було змінено прізвище на ОСОБА_23 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_24 .

Як вбачається з витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, від 25.11.2011 року, то ОСОБА_22 , 06.09.1980 року було змінено прізвище на ОСОБА_25 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_26 .

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом НАЕ 729698 від 12.02.2015 року вбачається, що ОСОБА_27 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та після її смерті належне їй майно успадкувала її донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В процесі розгляду справи судом було замінено відповідача ОСОБА_18 на правонаступників ОСОБА_6 та ОСОБА_27 . В подальшому ОСОБА_5 21.02.2017 року протокольною ухвалою було залучено до розгляду справи в якості правонаступника ОСОБА_6 та ОСОБА_27 .

На даний час одноосібним власником будинковолодіння АДРЕСА_1 являється ОСОБА_5 -1/4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.02.2015 року (що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.02.2015 року) та 3/4 на підставі договору дарування від 13.08.2014 року (що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.08.2014 року)».

Таке, судове рішення набрало законної сили, є чинним на даний час та фактично є преюдиційним для даної справи, оскільки стосується тих же сторін, зі схожим предметом спору, тому суд не вправі повторно, ретроспективно здійснювати переоцінку згаданих обставин у даній справі.

Так, відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що заявлені позивачами вимоги є необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Так, що стосується позовної вимоги визнати протиправними дій Дрогобицького міськрайонного суду щодо прийняття до розгляду безпідставного позову ОСОБА_18 та винесення завідомо незаконного рішення суду 11.05.1959 року (зобов`язати скасувати його), яким порушено права спадкоємців переселеної родини ОСОБА_10 , то в задоволенні такої судом правильно відмовлено з врахуванням наведених вище встановлених обставин, а також з врахуванням кола відповідачів у даній справі, а саме залучення у справі лише відповідачки ОСОБА_5 .

Крім цього, судом першої інстанції вірно вказано про те, що навіть у випадку залучення Дрогобицького міськрайонного суду як відповідача спір не підлягав би розгляду в порядку цивільного судочинства та підлягав би закриттю до такого відповідача.

Що стосується позовних вимог: витребувати майно із чого незаконного володіння, а саме: витребувати Ѕ ідеальну частину будинку, споруд у ОСОБА_18 в користь ОСОБА_11 та її спадкоємців за законом; усунути перешкоди спадкоємцям переселеної родини ОСОБА_10 ОСОБА_11 у здійсненні права володіння та користування домоволодіння по АДРЕСА_2 шляхом реєстрації в законний спосіб та вселення в домоволодіння; визнати дійсним свідоцтво про право на спадщину від 29.10.1958 року за ОСОБА_11 спадкоємцем за законом право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 ; зобов`язати Реєстраційну службу Трускавецького міського управління юстиції Львівської області зареєструвати право власності за набувачами: ОСОБА_11 і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_3 ; зобов`язати територіальну в особі Трускавецької міської ради зареєструвати приватну власність переселеній родини ОСОБА_10 ОСОБА_11 як взаємозалік, згідно опису майна залишеного ОСОБА_10 в Польщі згідно Міждержавної угоди 09.09.1944 року з метою поновлення їх прав та законних інтересів членів переселеної родини договірною стороною Україною; скасувати всі правовстановлюючі документи видані ОСОБА_28 та членам його родини з метою поновлення прав та законних інтересів членів переселеної родини ОСОБА_10 ОСОБА_11 порушених договірною стороною Україною; визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування та проживання житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право користування та проживання житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати ОСОБА_5 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , то суд першої інстанції вірно вважав такі безпідставними та в задоволенні таких відмовив, оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 на правовій підставі є власником спірного володіння та така не втрачала права власності, про що також йшлося у згаданому рішенні суду що набрало законної сили.

Частина ж вимог, також, слід вважати задоволена бути не могла з врахуванням залучення виключно відповідача ОСОБА_5 та без залучення інших осіб яких такі вимоги стосувалися, а саме Трускавецької міської ради, Реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції Львівської області, а також з врахуванням факту смерті частини осіб, до яких такі вимоги заявлені.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 21 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 січня 2021 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра