У х в а л а

19 травня 2021 року

м. Київ

справа № 233/3946/20

провадження № 61-7362 ск 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Крампассервіс» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 31 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Крампассервіс», ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ТОВ «Крампассервіс», ОСОБА_2 , в якому просив суд визнати дії касира ОСОБА_2 та ТОВ «Крампассервіс» щодо відмови у наданні йому права пільгового проїзду незаконними та такими, що порушують його громадянські права; стягнути з ОСОБА_2 йому незаконно стягнуті кошти у розмірі 50,40 грн; стягнути з ТОВ «Крампассервіс» на його користь моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн; стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду - у сумі 1 000,00 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; визнано дії ТОВ «Крампассервіс» щодо відмови у наданні ОСОБА_1 права пільгового проїзду незаконними; стягнуто з ТОВ «Крампассервіс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500,00 грн; відмовлено у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на його користь з ОСОБА_2 .

Додатковим рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06 січня 2021 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Донецького апеляційного суду від 31 березня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Крампассервіс» залишено без задоволення, а рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2020 року - без змін.

30 квітня 2021 року ТОВ «Крампассервіс» надіслалозасобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 31 березня 2021 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішенняКостянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 31 березня 2021 року, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Дослідивши касаційну скаргу ТОВ «Крампассервіс»,Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктами 1, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, а ціна позову у справах, у яких заявлено кілька самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження предметом позову є визнання дій ОСОБА_2 та ТОВ «Крампассервіс» щодо відмови у наданні ОСОБА_1 права пільгового проїздунезаконними та такими, що порушують права позивача; відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 50,40 грн та моральної шкоди у загальному розмірі 2 000,00 грн.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки в судовому рішенні убачається неоднозначність судової практики та суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково, так як позивачем заявлена вимога немайнового характеру, за якою неможливо визначити ціну позову.

Верховний Суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Доводи касаційної скарги про те, що висновок суду в оскаржуваному судовому рішенні суперечить практиці Верховного Суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року в справі № 646/9604/16-ц, 10 жовтня 2018 року в справі № 219/5142/16-ц, 24 жовтня 2018 року в справі № 296/5099/16-ц, від 12 грудня 2018 року в справі № 728/2783/16 є необґрунтованими, оскільки у наведеному заявником рішеннях суду касаційної інстанції та оскаржуваних рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій встановлено різні фактичні обставини у справах.

Разом із цим, статті 19,274 ЦПК України не забороняють відносити до категорії малозначних справи з немайновими вимогами, зокрема, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Зазначені заявником касаційної скарги інші аргументи суд вважає необґрунтованими, оскільки вони є виключно його суб`єктивними судженнями та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій.

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в малозначній справі, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням указаного, оскільки ТОВ «Крампассервіс» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Крампассервіс» нарішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 жовтня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 31 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Крампассервіс», ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук