У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Машевській О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шемберка О.П., заінтересована особа ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

12.11.2020 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Подільського районного ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Шемберко О.П., заінтересована особа ОСОБА_2 .

Вимоги скарги вмотивовані тим, що у провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом встановлення способу участі батька у вихованні дитини, в якій рішенням від 28.07.2020 року позовні вимоги позивача задоволено частково та 29.09.2020 року видано виконавчі листи.

Заявник звернувся до Подільського районного ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо виконання зазначеного рішення, однак 19.10.2020 року отримав повідомлення від 08.10.2020 року № 63220074/9 головного державного виконавця Шемберко О.П. про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання, з якого вбачається, що причиною відмови у відкритті виконавчого провадження є відсутність у одному із трьох виконавчих листів заходів примусового виконання рішення суду, тобто відсутність зобов`язальної частини щодо боржника, де прямо мало бути зазначено, що боржника було зобов`язано рішенням суду виконувати визначений судом спосіб (графік) участі батька у вихованні дитини.

Посилається на те, що ним було подано також два інших виконавчих листи, в яких судом була викладена зобов`язальна частина щодо виконання боржником графіка участі батька у вихованні дитини. Вважає, що ці три виконавчі листи повинні розглядатися як одне ціле та за цими трьома виконавчими листами разом має бути відкрите єдине виконавче провадження.

У зв`язку з викладеним, просить:

- визнати протиправним та незаконним рішення головного державного виконавця Шемберко О.П., скасувати рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження та повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 08.10.2020 року № 63220074/9;

- зобов`язати Подільський районний ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) прийняти три виконавчі листи № 759/4616/19 від 29.09.2020 року до виконання та відкрити виконавче провадження на підставі поданої стягувачем ОСОБА_1 заяви про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2020 року та трьох виконавчих листів за №759/4616/19 від 29.09.2020 року, об`єднати три виконавчі листи за №759/4616/19 від 29.09.2020 року в єдине (в одне) виконавче провадження.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.11.2020 року відкрито провадження у справ та призначено справу до судового розгляду.

19.01.2021 року від головного державного виконавця Подільського районного ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Шемберка О.П. до суду надійшов відзив на подану скаргу, у якому він просить відмовити в задоволенні скарги та проводити розгляд без участі представника відділу.

Посилається на зміст положень п. 7 ч. 4 ст. 4 та ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, Законом передбачено інші заходи примусового характеру, які містить розділ VIII Закону «Виконання рішень немайнового характеру», тобто про рішення за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Зазначає, що аналізуючи резолютивну частину виконавчого документа, поданого стягувачем до відділу, відносно якого зареєстровано виконавче провадження № 63220074, даною частиною рішення суду визначено спосіб участі стягувача у вихованні доньки, але при цьому в ній не міститься ознак застосування примусових заходів до будь яких осіб.

В даному випадку рішення суду в частині визначення способу участі у вихованні дитини являється логічно завершеним, доповнюючим та роз`яснюючим для виконавчих документів, виданих відносно інших частин рішення суду, зокрема щодо зобов`язання боржника вчинити певні дії у певний конкретний вже визначений спосіб, а тому, за наведених обставин, виконавчий лист щодо визначення способу участі у вихованні доньки не може виконуватись в рамках окремого виконавчого провадження.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлені належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28.07.2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом встановлення способу участі батька у вихованні дитини задоволено частково та видано три виконавчі листи.

Відповідно до ст. 139-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання судових рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

За положеннями ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів.

Згідно п. 1 ч. 1. ст. 26 Законом України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) з заявою про відкриття виконавчого провадження.

За результатами поданої заяви головним державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа за яким: визначити ОСОБА_3 наступний спосіб участі у вихованні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до початку навчання дитини в шкільному закладі:

- кожні перші та треті вихідні кожного місяця з можливістю залишення дитини на ніч за фактичним місцем проживання батька, а саме: АДРЕСА_1 , починаючи з 10 год. 00 хв. кожної першої та третьої суботи кожного місяця до 18 год. 00 хв. кожного першої та третьої неділі кожного місяця;

- кожний другий та четвертий понеділок і четвер кожного місяця з 17 год. 00 хв. до 20 гол.00 хв., біля місця проживання дитини;

- у дні народження близьких родичів: батька дитини ОСОБА_1 23.липня кожного року; бабусі дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 кожного року; дідуся дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 кожного року, починаючи з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.;

- у дні народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 через рік почергово (один рік з батьком, наступний з матір`ю).

Як зазначає заявник в поданій скарзі та не оспорює державний виконавець, інші виконавчі листи не поверталися, їх стан розгляду заявнику невідомий.

Згідно з п. 1 ч. 1. ст. 26 Законом України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У статті 4 цього Закону визначений перелік підстав за яких виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

З зазначеного повідомлення (№ 63220074/9 від 08.10.2020 року) вбачається, що виконавчий лист повернуто у зв`язку з тим, що резолютивна частина пред`явленого до виконання виконавчого документа не містить заходів примусового виконання рішення суду передбачені ст. 10, 63, 75 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки даним рішенням визначено спосіб участі стягувача у вихованні дитини, але не вказано, яким із заходів примусового виконання підлягає виконанню рішення суду.

У поданому відзиві державний виконавець також посилається на положення п. 7 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження».

Разом з тим, статтею 64-1 цього Закону визначено порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною.

Тобто, виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Цією статтею також чітко передбачені заходи, що застосовуються державним виконавцем у разі невиконання боржником рішення, а також дії виконавця при виконанні такого рішення.

Частиною 7 цієї статті визначено, що рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Такі ж дії передбачені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

Також ч. 6 ст. 26 Закону передбачено, що за рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

В подальшому здійснюється перевірка виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує чіткий порядок та встановлює обов`язок державного виконавця вчиняти виконавчі дії з примусового виконання судових рішень про встановлення побачення з дитиною, у порядку, встановленому ст. 63 цього Закону.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Іммобільяре Саффі проти Італії» (Case of Immobiliare Saffi v. Italy) наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що головним державним виконавцем Шемберко О.П. не враховано положення ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», а тому його дії щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є неправомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Також одним із способів поновлення порушених прав з боку державного виконавця при проведенні виконавчих дій є визнання незаконною та скасування прийнятих ним рішень у межах виконавчого провадження, якими є постанова державного виконавця.

Таким чином, рішення головного державного виконавця Шемберко О.П. щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання підлягає скасуванню.

Щодо вимог стягувача про зобов`язання виконавчої служби прийняти виконавчі листи та об`єднати їх в єдине (одне) виконавче провадженні, то такі вимоги задоволенні не підлягають з огляду на наступне.

Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом МЮУ від 02.04.2012 року № 512/5 у разі, якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову.

Разом з тим, відповідно до роз`яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.07.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене вище, а також виходячи зі змісту прав та обов`язків виконавця при проведенні виконавчих дій, суд не вбачає підстав для зобов`язання державного виконавця винести постанову про об`єднання виконавчих проваджень, оскільки вказані дії належать виключно до компетенції та дискреційних повноважень державного виконавця.

З огляду на наведене, скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 251, 259, 263-264, 268, 447-451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шемберка О.П., заінтересована особа ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шемберка О.П. щодо повернення на підставі повідомлення № 6322074/9 від 08 жовтня 2020 року стягувачу виконавчого листа № 759/4616/19, виданого 29 вересня 2020 року Солом`янським районним судом м. Києва без прийняття до виконання.

Скасувати рішення у виді повідомлення № 6322074/9 від 08 жовтня 2020 року, винесене головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шемберка О.П. щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

В задоволенні іншій частині заявлених вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 25 січня 2021 року.

Суддя: