Справа № 457/1044/20
провадження №2/457/46/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Мазурик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Крамара Юрія Миколайовича до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Трускавецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу Львівської області - Ломакіна Оксана Ярославівна, про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження, визнання недійсним Свідоцтв про права на спадщину за законом, скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Крамар Ю.М. звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Трускавецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Трускавецького міського нотаріального округу Львівської області - Ломакіна Оксана Ярославівна, про встановлення батьківства, внесення змін до актового запису про народження, визнання недійсним Свідоцтв про права на спадщину за законом, скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Позов мотивований тим, що матір позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживала однією сім`єю з їхнім біологічним батьком - ОСОБА_6 спочатку у квартирі АДРЕСА_1 , а потім - у квартирі АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 та ОСОБА_6 народився син ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка ОСОБА_1 . Оскільки батьки не уклали шлюбу, то у їхніх актових записах про народження у графі « Батько » був вказаний не ОСОБА_6 , а ОСОБА_6 . Згідно зі свідоцтвами про хрещення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . 06 квітня 1991 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 уклали шлюб. 18 травня 2004 року ОСОБА_3 як основний квартиронаймач отримала ордер на житлове приміщення - ізольовану квартиру АДРЕСА_3 . Цей ордер було видано на ОСОБА_3 , її чоловіка - ОСОБА_6 та дочку ОСОБА_1 06 квітня 2008 року ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як члени сім`ї зареєстрували своє право власності у рівних частках на квартиру АДРЕСА_3 . З 2007 року ОСОБА_6 почав серйозно хворіти, з 22 квітня 2017 року він перебував у важкому стані, не міг пересуватися, не розмовляв, а тому позивачі з матір`ю доглядали за ним та проживали у квартирі АДРЕСА_3 . Одночасно дочка ОСОБА_6 від першого шлюбу - ОСОБА_4 жодної допомоги батькові не надавала. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер. 18 лютого 2020 року приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Ломакіною О.Я. зареєстровано спадкову справу. ІНФОРМАЦІЯ_4 діти померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - як особи, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, подали нотаріусу заяви про відмову від спадщини за законом на користь ОСОБА_16 . Проте, оскільки ними не було надано документів, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем, своїми листами від 28 лютого 2020 року нотаріуска Ломакіна О.Я. не задовольнила заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Натомість на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 29 квітня 2020 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_3 та на грошові вклади в АТ КБ «ПриватБанк». Частка кожного спадкоємця склала по 1/2. Просять встановити, що ОСОБА_2 є рідним сином, а ОСОБА_1 - рідною дочкою ОСОБА_6 ; зобов`язати Трускавецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) внести зміни до актових записів про народження ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , де батьком вказати ОСОБА_6 ; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 29 квітня 2020 року приватною нотаріускою Ломакіною О.Я. у спадковій справі № 03/2020; скасувати записи про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 та за ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна - 1/3 частку квартири АДРЕСА_3 .

Від відповідачки ОСОБА_4 надійшов відзив на позову заяву, у якому вона просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з огляду на наступне. Її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_17 . Коли їй виповнилося 20 років, батьки припинили спільне проживання, і батько пішов з сім`ї. впродовж наступних п`яти років він то йшов, то повертав ненадовго до матері, а опісля їхні відносини були остаточно розірвані. На той час вона вже мала свою сім`ю, з батьком спілкувалася, відвідувала його, він приходив до неї у гості. Коли батько досягнув похилого віку та хворів, вона та її чоловік у міру своїх можливостей та стану здоров`я допомагали батькові. Тема батьківства позивачів ніколи не обговорювалася. Їй було відомо, що у жінки, з якою живе батько, є двоє дітей, однак вона не знала, хто є батьком цих дітей. Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . На початку березня 2020 року вона отримала від нотаріуса повідомлення, що після смерті батька відкрилася спадщина. Проти встановлення батьків відносно позивачів вона заперечує категорично. Їй не зрозуміло, чому за життя батька він не визнав юридично своїх дітей.

У судовому засіданні представник позивачів - адвокат Крамар Ю.М. позовну заяву підтримав, просив позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у ній. Вказав, що до позовної заяви долучено також медичні документи, з яких вбачається те, що у позивачів та ОСОБА_6 співпадають групи крові. Що стосується скасування свідоцтв про прийняття спадщини, то представник вказав, що позивача та їхній матері для прийняття спадщини достатньо встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем для отримання спадщини.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що він є сином ОСОБА_6 . Йому відомо, що батьки спочатку не були одружені, але вони завжди проживали однією сім`єю. Спочатку вони проживали на АДРЕСА_4 , а потім ОСОБА_3 отримала квартиру по АДРЕСА_5 . Він пригадує себе з п`ятирічного віку. Тато завжди займався його вихованням: водив у дитсадок, вів у перший клас, допомагав робити уроки. Професію йому теж обрав тато. Про існування сестри по татові йому було відомо, він хотів з нею познайомитися, однак вони ніколи не зустрічалися у неформальній обстановці. Вони зустрічалися одного разу с. Станиля. Він звертав до ОСОБА_6 як «тато». ОСОБА_6 оплачував його витрати, пов`язані з навчанням, весілля, допомагав бавити онуків. Його ніколи не цікавило, чому у нього різні прізвища з батьком. Жодного разу ОСОБА_6 не заперечував своє батьківство.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні позовну заяву визнала у повному обсязі. Пояснила, що у 1980 році вона познайомилася з ОСОБА_6 , коли він був уже розлучений. З іншими жінками ОСОБА_6 стосунків не підтримував. Їй було тоді 24 року, у неї це був перший шлюб. Їхній шлюб ґрунтувався на коханні та повазі. Вони прожили разом у злагоді 40 років. Згодом у них народилося двоє дітей ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ). Батьком цих дітей був ОСОБА_6 . Запис у графі «Батько» у свідоцтві про народження її дітей як « ОСОБА_6 » був зроблений з її ініціативи. Батько ОСОБА_6 брав постійно участь у вихованні сина ОСОБА_2 та дочки ОСОБА_1 : купував одяг, водив у дитсадок, у школі водив до школи, ходив на дитячі свята. ОСОБА_6 оплачував навчання, дні народження, весілля дітей. Позивачі усе життя називали ОСОБА_6 татом. Спочатку вони проживали на АДРЕСА_4 у медичному гуртожитку. Вона перебувала у черзі на житло. Їй було зовсім не принципово, що у них з чоловіком були різні прізвища. Згодом вона отримала ордер на квартиру по АДРЕСА_5 , яка потім була приватизована на ім`я дочки ОСОБА_1 . Після того, як ОСОБА_6 захворів, вона за ним доглядала, її діти, чоловіка брат та племінники. ОСОБА_4 навідалася до батька один раз. Похованням ОСОБА_6 займалася вона та її діти. Що стосується хрещення дітей, то вона повідомила, що її дітей хрестили на третій день після народження. У 1980-ті роки свідоцтв про хрещення не видавали, а записували у Книгу хрещень. Саме тому свідоцтва про хрещення її дітям видані набагато пізніше. Відомості про батька у таку Книгу священик заносив при їхній явці особисто. Шлюб уклали у 1991 році, тому що так захотів ОСОБА_6 . Питання про внесення змін до актових записів про дітей не поставало. Після отримання квартири АДРЕСА_3 вкартира була приватизована на ОСОБА_1 ОСОБА_6 знав про всі ці процеси.

Представниця відповідачки ОСОБА_4 - адвокатка Потічна Н.Ю. у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві.

Відповідачка ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що вона є дочкою померлого ОСОБА_6 від першого шлюбу. Її батько познайомився з ОСОБА_3 у 1978 році, коли у неї була операція, а ОСОБА_3 працювала у лікарні. Батько тоді часто попивав алкогольні напої. Їй було відомо про іншу сім`ю у батька. Батько ніколи їй матеріально не допомагав. З сім`ї батько пішов у 1980 році. Їй не відомо, чи ОСОБА_3 перед тим проживала з іншими чоловіками. Коли ОСОБА_3 була вагітна, вона подарувала їй коляску. Від свого батька вона ніколи не чула, щоб він заперечував батьківство. Тоді батько з ОСОБА_3 проживав у гуртожитку по АДРЕСА_4 . Там вони вели спільне господарство. Після цього вони стосунки не підтримували. Її закликали в гості одного разу - коли батькові виповнилося 70 років. Тоді вдома була ОСОБА_1 , яка називала ОСОБА_6 татом, котрий зовсім не заперечував проти цього.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватна нотаріуска Трускавецького міського нотаріального округу Ломакіна О.Я. звернулася до суду з заявою, у якій просила проводити розгляд справи у її відсутності. При ухваленні рішення покладається на думку суду.

Будучи допитаною у якості свідка, позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що батько проживав з нею, її матір`ю та братом від самого початку життя. Він постійно допомагав їй. Відколи вона свідомо пам`ятає, завжди називала ОСОБА_6 татом. У дитячому садку він допомагав їй робити корону, відвідував усі дитячі виступи, свята, водив до садочка сам чи з матір`ю. Під час навчання у школі допомагав робити уроки, купував шкільне приладдя, давав кишенькові гроші. Після закінчення школи вона вирішила стати економістом. Батько купив їй ноутбук, оплатив за навчання, кожного дня возив на пари до Дрогобича. Зокрема, батько допоміг їй поступити у коледж. Вона неодноразово бувала у нього на роботі. Всі батькові колеги знали, що вона є його дочкою. Вважає, що саме завдяки батькові її дитинство було найкращим. Коли ОСОБА_6 захворів, вона допомагала у його лікуванні. Одного разу вони зустрілися з відповідачкою ОСОБА_4 у с. Станиля. ОСОБА_4 чула, що вона називає ОСОБА_6 «татом». Відповідачка ОСОБА_4 при зустрічах називала її « ОСОБА_1 ». З ОСОБА_4 вона не спілкувалася. Вони зустрілися тільки тоді, коли дійшло до розподілу спадщини. Похорон батька організувала вона та її брат. Її утримували та виховували ОСОБА_6 та ОСОБА_3 спільно. При веденні домашнього господарства у батьків був спільний бюджет. Батько завжди допомагав мамі у веденні домашнього господарства. Відпочивали також разом.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснила, що вона є племінницею покійного ОСОБА_6 , який був рідним братом її батька, а його дочка ОСОБА_4 до нього не приходила жодного разу. Їй відомо, що у її дядька була раніше інша сім`я, але його вигнала перша дружина та дочка від цього шлюбу. Після цього ОСОБА_6 почав жити з ОСОБА_21 . ОСОБА_6 постійно піклувався про своїх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Їй відомо, що дітей після народження з пологового будинку забирав дядько. З його слів, він водив дітей у садочок, до школи, їздили на відпочинок. Вона була присутня на весіллі ОСОБА_2 , а ОСОБА_6 займався організацією всього. Її дядько оплачував дітям навчання. Їй не відомо, чи спілкувалися ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Їй відомо, що ОСОБА_6 підтримував ОСОБА_4 до двадцяти років. Дядько часто плакав у її присутності з того приводу, що ОСОБА_4 до нього не приходила.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою ОСОБА_3 . В одному під`їзді вони проживають з 2004 року. З ОСОБА_3 вона регулярно спілкувалася. Вони відвідували одна одну раз або два на тиждень. ОСОБА_6 визнавав себе батьком дітей та постійно проживав у сім`ї. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно називали ОСОБА_6 батьком, заперечень з його боку з цього приводу вона ніколи не чула. Вона бачила, як він зустрічав дітей зі школи, купував продукти додому.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою ОСОБА_3 . Родину ОСОБА_3 знає як зразкову. Коли ОСОБА_3 захворіла, вона робила їй уколи. Коли захворів ОСОБА_6 , то ОСОБА_3 та діти піклувалися про нього, зокрема, часто приїжджав ОСОБА_2 . У гостях у ОСОБА_6 вона не бувала. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно називали ОСОБА_6 батьком, заперечень з його боку з цього приводу вона ніколи не чула. Вона не бачила ОСОБА_6 п`яним, бійок, сварок з квартири сусідів не чула.

Свідок ОСОБА_27 у судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_2 . Коли ОСОБА_2 привів її вперше до себе додому, то ОСОБА_6 від представляв як батька. Вона жодного разу не чула, щоб ОСОБА_6 заперечував своє батьківство відносно ОСОБА_2 чи ОСОБА_1 . Її сім`я після весілля живе у Стрию. Вони часто бачилися, приїжджали один до одного в гості. ОСОБА_2 часто їздив до Трускавця допомагати матері, щоб допомагати хворому батькові.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 3 постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р. , необхідно застосовувати

відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження,

спільне виховання або утримання ними дитини.

Зі свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (серія НОМЕР_1 , виданого повторно 25 серпня 1999 року) вбачається, що її батьками вказано ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . У подальшому після укладення шлюбу з ОСОБА_29 12 лютого 2005 року ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Зі свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (серія НОМЕР_2 , виданого повторно 09 лютого 2018 року) вбачається, що його батьками вказано ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 3ст. 53 КпШС України при встановленні батьківства суд бере до уваги сумісне проживання і ведення спільного господарства матір`ю дитини та особою, батьківство якої встановлює суд, до народження дитини, або сумісне виховання чи утримання ними дитини, або докази, які достовірно підтверджують визнання особою свого батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо).

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Згідно зі ст. 55 КпШС України при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

У судовому засіданні судом було достовірно встановлено, що до народження позивачів та після їхнього народження ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (до моменту своєї смерті) проживали разом та вели спільне господарство, а у 1991 році зареєстрували шлюб. Зазначені обставини сторонами не заперечувалися.

Щодо підтвердження визнання померлим батьківства щодо позивачів суд враховує письмові докази, а також показання свідків, які підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , а також народження в них дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . У судовому засіданні доведений факт, що протягом усього часу від народження дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до своєї смерті ОСОБА_6 спільно проживав з їхньою матір`ю ОСОБА_3 , які вели спільне господарство, як до їхнього народження, так і після народження та укладення шлюбу,спільно виховали та утримали дітей, що з достовірністю підтверджує визнання померлим ОСОБА_6 факту свого батьківства.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 ОСОБА_6 уклав шлюб з ОСОБА_3 06 квітня 1991 року в Уличненській сільській раді Дрогобицького району Львівської області. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_3 ».

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 184 від 12 лютого 2020 року, виданою виконавчим комітетом Трускавецької міської ради ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .

Згідно з актом № 46 про фактичне проживання особи від 31 серпня 2020 року, складеним ТОВ «Управитель будинку по наданню житлово-комунальних послуг «Тепле житло», ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_6 , з квітня 2017 року разом зі своїм батьком ОСОБА_6 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Як з письмовими доказами, долученими до матеріалів справи (зокрема, довідки з місця реєстрації, акта про фактичне проживання, долучених фотокарток, квитанцій про оплату за користування житлово-комунальними послугами та ін.), так і показами свідків у судовому засіданні підтверджуються факти спільного проживання та ведення спільного господарства ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , спільне виховання та утримання ними дітей.

У свідоцтві про хрещення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , виданого10 липня 2010 року, вказано, що ОСОБА_1 є дитиною ОСОБА_6 і ОСОБА_3 , охрещена 15 серпня 1983 року у храмі св. Архистратига Михаїла УПЦ Київського патріархату.

У свідоцтві про хрещення ОСОБА_2 , виданого 03 лютого 2004 року, вказано, що ОСОБА_2 є дитиною ОСОБА_6 і ОСОБА_3 , охрещений 20 квітня 1982 року у храмі Різдва Пресвятої Богородиці у м. Стебник.

З дитинства ОСОБА_6 піклувався про ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , приймав участь в їхньому вихованні та постійно надавав кошти на їх утримання. При цьому сусіди ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , родичі ОСОБА_37 , ОСОБА_27 знали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як рідних дітей ОСОБА_6 . Ба більше, відповідачка ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечувала факту того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є її зведеними братом та сестрою. Коли у 2017 році погіршився стан ОСОБА_6 , саме ОСОБА_3 , ОСОБА_2 взяли на себе основну частину турбот по догляду за батьком, чого не заперечували свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_37 та ОСОБА_27 у судовому засіданні, а коли батько помер, саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 займалися його похованнями.

Наведене стверджується показаннями позивачки ОСОБА_1 , яка була допитана у якості свідка, відповідачок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_24 (сусідів), ОСОБА_37 (рідної племінниці ОСОБА_6 ) та ОСОБА_27 (дружини позивача ОСОБА_2 ), які в судовому засіданні ствердили, що за життя ОСОБА_6 визнавав своє батьківство відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , приймав участь у їхньому вихованні, постійно проживав з дітьми та їхньою матір`ю і надавав кошти на їх утримання, а також знімками, на яких зафіксовано святкування різних життєвих подій.

Таким чином, в судовому засіданні позивачами доведено, що ОСОБА_6 визнавав факт свого батьківства по відношенню до них при житті, чого вимагає ст. 53 КпШС України, яка підлягає застосуванню у цих правовідносинах, а тому позовна вимога про встановлення батьківства ОСОБА_6 відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Трускавецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) внести зміни до актових записів про народження ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , де батьком вказати ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.

У висновку щодо застосування норм права у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №425/2737/17 Велика Палата Верховного суду роз`яснила, що суди за правилами цивільного судочинства повинні встановлювати обставини, що підтверджують або спростовують факт народження особи (чи інших немайнових прав), та залежно від встановлених обставин вирішувати питання про неправильність актового запису про дату народження особи і зобов`язання відповідача внести зміни до цього запису, вказавши вірну дату.

Натомість у справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану, зокрема і факт реальної дати народження особи.

Таким чином, зобов`язання ВРАЦС внести зміни до актового запису є похідним від позовної вимоги і вирішення питання про неправильність актового запису - у даному випадку про батьківство позивачів і такі позовні вимоги розглядаються в порядку цивільного судочинства. Проте позивачами питання щодо неправильності актового запису про народження в частині батьківства не порушувалося і не було предметом розгляду.

При вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України №96/5 12 січня 2011 року підставою для внесення змін до актового запису цивільного стану є, серед іншого, рішення суду про визнання батьківства, в якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Таким чином, зазначене рішення суду після набрання ним законної сили є саме по собі підставою для внесення відповідних змін до актових записів про народження позивачів, а тому позовна вимога щодо зобов`язання Трускавецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) внести зміни до актових записів про народження ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , де батьком вказати ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Що стосується позовних вимог про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 29 квітня 2020 року приватною нотаріускою Ломакіною О.Я. у спадковій справі № 03/2020 та скасування записів про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 та за ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна - 1/3 частку квартири АДРЕСА_3 , суд приходить до висновку, що у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 лютого 2008 року, виданого відділом обліку, розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради, квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та членам сім`ї: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 - у рівних частках кожному.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вбачається зі свідоцтва про смерть, виданого 29 жовтня 2019 року Трускавецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 200.

Після смерті ОСОБА_6 приватною нотаріускою Трускавецького міського нотаріального округу Ломакіною О.Я. 18 лютого 2020 року зареєстровано спадкову справу № 03/2020, номер у спадковому реєстрі 65530870.

18 лютого 2020 року до приватної нотаріуски Трускавецького міського нотаріального округу Ломакіної О.Я. звернулася з заявою ОСОБА_3 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

29 квітня 2020 року до приватної нотаріуски Трускавецького міського нотаріального округу Ломакіної О.Я. звернулася з заявою ОСОБА_4 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

28 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватної нотаріуски Трускавецького міського нотаріального округу Ломакіної О.Я. з заявою про відмову від спадщини, однак їй було відмовлено у задоволенні заяви листом нотаріуски Ломакіної О.Я.від 28 лютого 2020 року № 12/02-14, оскільки заявницею не подано жодного документа, що підтверджує родинні зв`язки зі спадкодавцем. З аналогічною заявою до нотаріуси Ломакіної О.Я. звертався і ОСОБА_2 , у задоволенні якої нотаріускою було відмовлено листом від 06 березня 2020 року № 15/02-14 з ідентичних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 квітня 2020 року, виданого приватною нотаріускою Трускавецького міського нотаріального округу Ломакіною О.Я. у спадковій справі № 03/2020 (зареєстровано у реєстрі за № 111) спадкоємицями після смерті ОСОБА_6 є його дружина - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) та дочка - ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ), які спадкують по 1/2 частки спадщини, яка складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 . У рівних частках на спадщину обох спадкоємиць свідоцтво про право на спадщину складено також відносно і грошових вкладів, які зберігаються у Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк».

Статтею 1301 Цивільного кодексу України, яка є підставою для заявлених позовних вимог, визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом (стаття 1301 ЦК України). Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Нормами ст.321 ЦК України та ст.328 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 1300 Цивільного кодексу України передбачено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.

Також зміни до свідоцтва про право на спадщину можуть бути внесені за рішенням суду на вимогу одного із спадкоємців.

Тобто зміни до свідоцтва про право на спадщину можуть бути внесені нотаріусом (уповноваженою посадовою особою органу місцевого самоврядування) або в судовому порядку. І в першому, і в другому випадках нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

У справі № 758/5329/15 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вказав, що застосування цього правила є можливим у випадку, коли після видачі свідоцтв про право на спадщину з`являться інші спадкоємці, як і у даному випадку, зокрема.

Важливим є те, що у разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним. У такому випадку нотаріус повинен вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією.

Верховний Суд у своїй постанові від 13 листопада 2019 року не зазначив, що передбачений статтею 1300 ЦК України порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців.

У справі № 304/1300/16-ц ВС залишив без змін рішення судів про відмову у задоволенні позову особи та зазначив, що внесення змін до свідоцтва про право на спадщину в судовому порядку може мати місце тоді, коли відсутня згода спадкоємців на внесення таких змін до свідоцтва, а також існують інші обставини, що позбавляють можливості внести такі зміни в нотаріальному порядку.

У постанові Верховного суду від 24 липня 2019 року № 304/1300/16-ц вказано, що законодавством України врегульовано можливість внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, проте цим правом позивач не скористався, передчасно звернувшись з позовом за захистом прав, які відповідачем не оспорювалися та не порушувалися (постанова від 24.07.2019 року).

У матеріалах справи відсутні відомості про те, чи згідні ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на внесення змін в уже існуючі свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку у випадку встановлення факту батьківства, а натомість вимога про визнання свідоцтв недійсним та скасування записів про реєстрацію права власності заявлена передчасно.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є рідним сином, а ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є рідною донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 79 років.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду впродовж тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення у повному обсязі виготовлено 14 травня 2021 року.

Суддя: В. І. Марчук