справа №619/3872/20
провадження №2/619/113/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
13 січня 2021 року Дергачівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого-судді Калмикової Л.К.
за участю секретаря судового засідання- Кравченко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю. Ес. Ай." про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай."про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що 10.07.2019 року близько 21 год. 30 хв. в м. Харків по вул. Холодногірській, 86 відбулася дорожньо-транспортна пригода в якій автомобіль марки «ВАЗ 2110», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_4 від отриманих травм помер.
Оскільки позивачі = мати та батько по відношенні до загиблого, у зв`язку із його смертю позивачам спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у втраті годувальника, яким був для них загиблий син.
Оскільки позивачам шкода спричинена у ДТП за участю автомобіля, який являється джерелом підвищеної небезпеки, і управління яким здійснював водій, який по відношенні до позивачів являється третьою особою, у такого водія виник обов`язок відшкодувати позивачам таку спричинену шкоду, а у позивачів виникло право на одержання компенсації такої шкоди.
Станом на дату настання ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ005214476, який діяв на момент настання ДТП станом на 10.07.2019 року.
22.11.2019 за результатами проведеного досудового розслідування по факту вищезазначеної ДТП, за наслідками якої вбачалися ознаки злочину, за який передбачена відповідальність ст. 286 КК України, було винесено постанову про закриття кримінального провадження з підстав, що передбачені п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.
Позивачі мають всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену їм шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам застрахована, позивачі вирішили відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача.
10.09.2019 року представником позивачів у відповідності до ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" було подано до відповідача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву на виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника від 06.09.2019 р. з долученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування. Подані заяви на виплату страхового відшкодування містять необхідну інформацію, що визначена ч. 35.1 ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", а також до них були додані необхідні документи, що визначені ч. 35.2 ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" для підтвердження кожної із заявлених вимог.
Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Батьками загиблого ОСОБА_4 були ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження загиблого НОМЕР_2 , виданим 13.08.1964 р. Солоницівською селищною радою. Станом на день смерті ОСОБА_4 право на одержання від загиблого утримання мали його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Позивач ОСОБА_1 є непрацездатною особою та пенсіонером за віком. Цей факт підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 15.02.2007 р. Не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника те, що на момент своєї смерті син позивача - ОСОБА_4 був безробітним, оскільки наявність у особи статусу безробітного не свідчить про відсутність у неї, окрім заробітної плати інших виплат з огляду на гарантії, передбачені Законом України «Про зайнятість населення».
Позивач ОСОБА_2 є непрацездатною особою та пенсіонером за віком. Цей факт підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим 17.11.2006 р. Не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника те, що на момент своєї смерті син позивача - ОСОБА_4 був безробітним, оскільки наявність у особи статусу безробітного не свідчить про відсутність у неї окрім заробітної плати інших виплат з огляду на гарантії, передбачені Законом України «Про зайнятість населення».
Вказана позиція підтверджується судовою практикою, закрема, постановою Верховного суду від 03.10.2018 р. по справі № 199/3877/15.
Сума страхового відшкодування в досудовому порядку по пред`явлених позивачами до відповідача вимогах за спричинену позивачам матеріальну шкоду, що проявилась у втраті годувальника, на дату складення позову не виплачена.
Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання страхового відшкодування від відповідача у зв`язку із втратою годувальника належна до виплати позивачам частка відшкодування становить 1/2, що в грошовому еквіваленті становить: 36 : 1/2 х 4 173,00 грн. = 70 050,50 грн. кожному (в межах ліміту страховика).
В судове засідання представник позивачів не з`явився, згідно заяви просить справу розглядати без його присутності, позов підтримує, просить його задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлена у встановленому порядку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.
Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
З урахуванням викладеного вважається, що судовий виклик відповідачу вручений належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне.
10.07.2019 року близько 21 год. 30 хв. в м. Харків по вул. Холодногірській, 86 відбулася дорожньо-транспортна пригода в якій автомобіль марки «ВАЗ 2110», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_4 від отриманих травм помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
22.11.2019 за результатами проведеного досудового розслідування по факту вищезазначеної ДТП, за наслідками якої вбачалися ознаки злочину за який передбачена відповідальність ст. 286 КК України, було винесено постанову про закриття кримінального провадження з підстав, що передбачені п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.
Оскільки позивачі батьки по відношенні до загиблого, у зв`язку із його смертю позивачам спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у втраті годувальника, яким був для них загиблий син.
Оскільки позивачам шкода спричинена у ДТП за участю автомобіля, який являється джерелом підвищеної небезпеки, і управління яким здійснював водій, який по відношенні до позивачів являється третьою особою, у такого водія виник обов`язок відшкодувати позивачам таку спричинену шкоду, а у позивачів виникло право на одержання компенсації такої шкоди.
Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ005214476, який діяв на момент настання ДТП станом на 10.07.2019 року.
10.09.2019 року представником позивачів у відповідності до ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" було подано до відповідача повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву на виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника від 06.09.2019
Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Шкода відшкодовується:
1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);
2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;
3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;
4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;
5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
2. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
3. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
4. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого.
Розмір відшкодування може бути збільшений законом.
Батьками загиблого ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження загиблого НОМЕР_2 , виданим 13.08.1964 р. Солоницівською селищною радою. Станом на день смерті ОСОБА_4 право на одержання від загиблого утримання мали його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Позивач ОСОБА_1 є непрацездатною особою та пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 15.02.2007.
Позивач ОСОБА_2 є непрацездатною особою та пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 15.02.2007.
Не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, те що на момент своєї смерті син позивачів - ОСОБА_4 був безробітним, оскільки наявність у особи статусу безробітного не свідчить про відсутність у неї окрім заробітної плати інших виплат з огляду на гарантії, передбачені Законом України «Про зайнятість населення».
Відповідно до ч. 2 ст.1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
Матеріали справи не містять даних про те, що загиблий працював та отримував заробітну плату, тому розмір відшкодування визначається виходячи із мінімальної заробітної плати.
У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет на 2019 рік" від 23.11.2018 розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 4173,00 грн.
Сума страхового відшкодування в досудовому порядку по пред`явлених позивачем до відповідача вимогах за спричинену позивачу матеріальну шкоду, що проявилася у втраті годувальника, на дату складення позову не виплачена.
Граничний розмір компенсації, що передбачений для позивачів виходячи з лімітів визначених п. 27.2 ст. 27 Закону України №1961-ІУ від 01.07.2004 року та кола осіб, які мають право на одержання страхового відшкодування за спричинену матеріальну шкоду, що проявилася у втраті годувальника становить 150228,00 грн.
Кількість осіб, які претендують на виплату страхового відшкодування за спричинену матеріальну шкоду, що проявилася у втраті годувальника, становить дві особи.
Пунктом 27.2. статті 27 Закону України №1961-ІУ від 01.07.2004 року передбачено, що траховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет на 2019 рік" від 23.11.2018 р. розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 4 173,00 грн.
Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання страхового відшкодування від відповідача у зв`язку із втратою годувальника належна до виплати позивачам частка відшкодування становить 1/2, що в грошовому еквіваленті становить: 36 : 1/2 х 4 173,00 грн. = 70 050,50 грн. кожному (в межах ліміту страховика).
Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
«Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між: ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, -незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки).
Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивачів та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів, витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 6000,00 гривень кожному, розмір яких відповідачем не спростовано.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354, пунктами 8, 9, 15.5 ч.1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, п.38.2 ст.38 Закону України „Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд,-
Позовні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю. Ес.Ай."(Ідентифікаційний код юридичної особи 32404600) на користь держави судовий збір у розмірі 1816.00 грн.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України- протягом 30 днів до Харківського апеляційного суду .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування сторін (учасників) справи:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІК НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІК НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Адвокатське об`єднання "Автопоміч", адреса: м. Львів, вул. Ак. Сахарова, 33 оф. 501
Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай.", Ідентифікаційний код юридичної особи - 32404600,адреса знаходження: м. Київ, пр. Героїв Сталінграда, 4, корпус 6А.
Повний текст рішення виготовлено 22.01.2021.
Суддя Л. К. Калмикова