КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/648/21
Провадження № 2/488/1029/21 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

27.04.2021 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Селіщева Л.І.,

за участю секретаря - Глубоченко О.О.,

та представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради, третя особа: П`ята Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом, в якому просять визнати за ними, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в рівних частках - по 1/2 частці кожному, право власності на нерухоме майно - на житловий будинок літ. "А" житловою площею - 63,00 кв. м, загальною площею - 118,00 кв. м з прилеглою до нього вбиральнею літ. "Б", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Миколаєві.

В обґрунтування свого позову позивачі зазначили, що після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Миколаєві, та який приходився ОСОБА_1 - чоловіком, а ОСОБА_3 - батьком, відкрилася спадщина у вигляді цілого житлового будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; грошових вкладів, що знаходились на зберіганні в Ощадбанку; транспортного засобу (тип транспортного засобу: легковий СЕДАН-В, марка: ГАЗ, модель: 21, рік випуску: 1963).

Спадкодавець на випадок своєї смерті заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом є позивачі, які спадщину прийняли, фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки були зареєстровані та фактично проживали в спадковому будинку на час відкриття спадщини.

23.05.2002р. позивачі звернулися до П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про прийняття спадщини, на підставі їх заяви державним нотаріусом було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4 та позивачам було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (в рівних частках - по 1/2 частці кожному) на спадкове майно, яке складалось з грошових вкладів, що знаходились на зберіганні в Ощадбанку, і на транспортний засіб (тип транспортного засобу: легковий СЕДАН-В, марка: ГАЗ, модель: 21, рік випуску: 1963.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно: на житловий будинок з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було відмовлено, оскільки позивачами не подано до нотаріальної контори документа, який посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, що передбачено ст. 68 Закону України "Про нотаріат".

На підставі відкладеного, позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивачі не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх.

Представник відповідача - Миколаївська міська рада в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник третьої особи - П`ята Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області просив слухати справу у його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику в справах про спадкування" передбачено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003р. (вступив в дію з 01.01.2004р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Миколаєві помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.23).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина У вигляді: цілого житлового будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; грошових вкладів, що знаходились на зберіганні в Ощадбанку; транспортного засобу (тип транспортного засобу: легковий СЕДАН-В, марка: ГАЗ, модель: 21, рік випуску: 1963).

Із копії спадкової справи, заведеної П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , вбачається, що останній заповіту не залишив.

Спадкоємцями першої черги за законом є його дружина - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_3 , які спадщину прийняли, фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки були зареєстровані та фактично проживали в спадковому будинку на час відкриття спадщини (а.с.28, 63-66).

Згідно ч. ч. 1,2 ст. 524 Цивільного кодексу Української PCP (в редакції ЦК УРСР від 18.07.1963р. №1540-VI) спадкоємство здійснюється за законом та за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статті 525, 526 Цивільного кодексу Української PCP передбачали, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при

оголошенні його померлим, - день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу.

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст. 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно статті 527 Цивільного кодексу Української PCP спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української PCP при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Таким чином, судом встановлено, що позивачі прийняли вищезазначену спадщину, фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки були зареєстровані в спадковому будинку на час відкриття спадщини.

У встановленому законом порядку П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області позивачам було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (в рівних частках - по 1/2 частці кожному) на наступне спадкове майно: грошові вклади, що знаходились на зберіганні в Ощадбанку, та на транспортний засіб (тип транспортного засобу: легковий СЕДАН-В, марка: ГАЗ, модель: 21, рік випуску: 1963 (а.с.67).

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно: на житловий будинок з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було відмовлено, оскільки позивачами не подано до нотаріальної контори документа, який посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, що передбачено ст. 68 Закону України "Про нотаріат".

Із матеріалів справи вбачається, що згідно акта від 14.07.1973р., виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої міської Ради депутатів трудящих Миколаївської області №232 від 12.07.1973р. про відвід земельної ділянки, на ім`я ОСОБА_4 була відведена земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку площею 581 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.36-37 ).

Відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 16.11.1973р., посвідченого 29.11.1973р. нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області Гусаренко Іваном Микитовичем, за реєстровим №3170, зареєстрованого 06.12.1973р. в Миколаївському бюро технічної інвентаризації за №925, ОСОБА_4 у безстрокове користування була надана земельна ділянка для будівництва індивідуального жилого будинку площею 581 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.32-35).

В подальшому подружжям ОСОБА_5 було побудовано житловий будинок літ. "А" з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами.

Станом на 1980р. процент виконаних робіт по будівництву вищевказаного житлового будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами становив 100%.

25.06.1980р. Миколаївським бюро технічної інвентаризації на підставі заяви ОСОБА_4 був складений технічний паспорт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.46-51).

Із копій довідок Комунального підприємства "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації-" Миколаївської міської ради №2-138 від 23.02.2017р., №2-14 від 12.01.2021р. (а.с.29-31) та копії технічного паспорта (а.с.39-45) на житловий будинок АДРЕСА_1 від 11.01.2021р. вбачається, що станом на 12.01.2021р. за адресою: АДРЕСА_1 , розташовані наступні будівлі: житловий будинок літ. "А" житловою площею - 63,00 кв. м, загальною -118,00 кв. м та вбиральня літ. "Б".

Об`єкти самочинного будівництва на вказаній земельній ділянці відсутні. Житловий будинок літ. "А" та вбиральня літ. "Б" побудовані до 1992р. не є самочинними згідно з Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 24.05.2001р. №127 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10.07.2001р. за №582/5773 (зі змінами та доповненнями). Відомості щодо реєстрації права власності станом на 28.12.2012р. в Комунальному підприємстві "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" відсутні.

Користувач земельної ділянки - ОСОБА_4 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництваіндивідуального жилого будинку від 16.11.1973р., посвідченого Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області; копії акту приймання в експлуатацію вказаного житлового будинку та рішення виконкому про його затвердження в матеріалах архівної справи не містяться.

Таким чином, судом встановлено, що за час свого життя спадкодавець ОСОБА_4 не здійснив відповідних дій по оформленню свого права власності і одержання відповідного свідоцтва про право власності на побудований будинок, оскільки, відповідно до положень ст. ст. 100, 101 ЦК Української PCP (в редакції 1963р.), що діяв на час будівництва вищевказаного будинку, громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята ЦК Української PCP не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05.08.1992р. закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992р. № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (постанова втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05.08.1992р. не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Враховуючи вищенаведене, єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23.02.2016р.)

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03.08.2004р.) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи вимоги п.п. 1,5 ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів позивачів може бути визнання права власності.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно - на 1/2 частку житлового будинку літ. "А" житловою площею - 63,00 кв. м, загальною площею - 118,00 кв. м з прилеглою до нього вбиральнею літ. "Б", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Миколаєві.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно - на 1/2 частку житлового будинку літ. "А" житловою площею - 63,00 кв. м, загальною площею - 118,00 кв. м з прилеглою до нього вбиральнею літ. "Б", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Миколаєві.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за

за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 25.11.1997р. Корабельним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області.

Позивач: ОСОБА_3 , зареєстрований за

за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ; паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 26.08.1997р. Корабельним РВ ММУ УМВС

України в Миколаївській області.

Відповідач: Миколаївська міська рада, , адреса: 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Третя особа: П 'ята Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, 54050, місто Миколаїв, проспект Богоявленський, будинок №314.

Суддя Л.І. Селіщева