Справа № 681/963/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Горщар А.Г.

за участю секретаря судових засідань Салюк Т.М.

позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати відповідача ліквідувати, шляхом засипання, самочинно спорудженої вигрібної ями, що розташована на земельній ділянці в АДРЕСА_1 .

В обгрунтування вимог вказував, що він разом зі своєю дружиною проживає в будинковолодінні в АДРЕСА_1 , власником якого є дружина ОСОБА_3 , та на належній їм земельній ділянці понад 42 роки тому спорудили свердловину, воду з котрої використовують для споживання питної води та приготування їжі. Однак два роки назад сусідка ОСОБА_2 на своїй прибудинковій території в АДРЕСА_1 , на відстані 5 м від належного їм (сім`ї позивача) питної криниці, спорудила вигрібну яму для збору каналізаційних відходів життєдіяльності людей та побутового призначення. Так як вигрібна яма не є водонепроникною, то вона забруднює ґрунтові води та питну воду у його свердловині.

При будівництві «септика» відповідачкою не дотримано вимог ДБН № 360-92 (п.3.25 а, табл. 3.2а), «Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць» та державних санітарних норм і правил «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною» в частині відстані до питного колодязя (має становити не менше 20 м) та відстані до вікон житлових будинків в тому числі сусідніх (не ближче 15 м).

Про факт порушення ОСОБА_2 вимог законодавства встановлено 31 травня 2018 року комісією у складі представників Полонської міської ради та письмово попереджено відповідачку про недопустимість експлуатації вигрібної ями, на які вона не реагує. Разом з тим на даний час на місці вигрібної ями остання переобладнала септик, змонтувавши такий із залізобетонних каток.

При розгляді справи ОСОБА_1 вимог позову підтримав із зазначених вище підстав.

Відповідачка ОСОБА_2 позов заперечила з мотивів, наведених у письмовому відзиві на позовну заяву, в якому вказувала, що після спорудження житлового будинку у 1978 році було обладнано вигрібну яму зі декількох тракторних скатів, але два роки тому здійснила реконструкцію на загерметизовану вигрібну яму, яка є повністю водонепроникна, що доводить акт обстеження від 22 липня 2020 року. Вважає, що жодним чином не порушує будь-чиїх прав та інтересів.

Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

Встановлено, що позивач та його дружина ОСОБА_3 , шлюб між якими укладено 10 серпня 1975 року, є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 .

Власником будинку та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0838 кадастровий номер :02:003:0323, яка розташована по вказаній адресі значиться ОСОБА_3 , що підтверджується даними свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 10.08.1982 року та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) від 28.03.2013 року індексний номер 1747010.

ОСОБА_2 є власником сусіднього домоволодіння по АДРЕСА_1 , про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Із актів обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 , складених комісіями Полонської міської ради 30 травня 2018 року та 22 липня 2020 року, вбачається, що на території домоволодіння подружжя ОСОБА_6 на відстані 2 м від межі їхньої земельної ділянки із ділянкою відповідачки та біля 2 м від дороги знаходиться свердловина по забору води, а на території домоволодіння ОСОБА_2 на відстані біля 4 м до свердловини розташована вигрібна яма - «септик».

Спір між сторонами виник, у зв`язку з облаштування відповідачкою на території свого господарства септика (вигрібної ями), який на думку позивача, споруджено з порушенням вимог державних санітарних та будівельних норм, а саме відповідачкою не дотримано вимоги щодо відстані спорудження септика відносно питного колодязя, який знаходиться на території господарства позивача, що призводить до забруднення води.

З цього приводу, позивач неодноразово звертався до органу місцевого самоврядування.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 комісіями у складі депутатів Полонської міської ради проведено обстеження місця розташування септика відповідачкою. В ході обстеження встановлено, що по зазначеній адресі проживання ОСОБА_2 встановлений залізобетонний септик із двох каток висотою по 1 м кожна та діаметром 1,8 м. Дно септика, шов між катками та інші елементи оброблені рідким склом та є водонепроникні. При цьому комісіями встановлено порушення ОСОБА_2 вимог чинного законодавства щодо порушення віддаленості септика від індивідуального колодязя з дотриманням відстані не менше 20 м.

Вирішуючи даний спір, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною 1 статті 50 Конституції України передбачено, що кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

За приписами ч. 1 ст. 270 Цивільного кодексу України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на недоторканість особистого сімейного життя.

Згідно ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до п.а) ч. 1 ст. 9 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» кожний громадян України має право на безпечне для його життя і здоров`я навколишнє природне середовище.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» підприємства, установи, організації та громадяни при розробленні і використанні нових технологій, проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції та технічному переобладнанні підприємств, виробничих об`єктів і споруд будь-якого призначення, плануванні та забудові населених пунктів, курортів, проектуванні і будівництві каналізаційних, очисних, гідротехнічних споруд, інших об`єктів зобов`язані дотримувати вимог санітарного законодавства.

Відповідно до пункту 1.1.1 частини 1.1 розділу 1 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.03.2011 р. № 145, вигрібна яма (вигріб) - інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів.

Рідкі відходи, що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма може бути спільною.

Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об`єм вигребу розраховується виходячи з чисельності населення, що ним користується.

Вигреби необхідно очищати у міру їх заповнення. Перевезення рідких відходів з вигребів та розміщення їх на території приватних володінь, а також використання їх як добрива в сільському господарстві забороняється (частина 2.21. розділу 1 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць).

Згідно з частиною 2.22. розділу 1 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м.

Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства.

В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м, при цьому відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50 м. При цьому слід враховувати напрямок схилу ділянки.

Судом встановлено, що в м. Полонне по вул. Гончарна центрального водопостачання та водовідведення не проведено.

Відповідно до вимог п.п.3.25а*, затверджених Наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 року № 44 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень. ДБН 360-92" - відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1.

За даними таблиці 3.2а* відстань майданчика для компосту, дворової вбиральні, сміттєзбірника від питного колодязя має становити не менше 20 м.

Пунктом 3.26 ДБН 360-92** встановлено, що відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці - не ближче 12 м. Господарські будівлі й гаражі допускається об`єднувати на суміжних ділянках.

Вказаним вище вимогам спірна господарська споруда не відповідає, про що свідчать наведені вище матеріали справи.

За результатами розгляду питань з зверненнями ОСОБА_1 проводилися візуальні огляди земельних ділянок суміжних землекористувачів (акти обстеження від 30.05.2018 року, 22.07.2020 року), в ході яких встановлено порушення вимог п.2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом МОЗ України №145 від 17.03.2011 року та письмово попереджено ОСОБА_2 про недопустимість експлуатації септика, а також рекомендовано такий септик демонтувати.

Факт облаштування відповідачкою спірного септика на відстані меншій, ніж 20 м від криниці позивача, тобто з порушенням вимог санітарного законодавства, не заперечила та не спростувала в судовому засіданні і сама ОСОБА_2 .

Така невідповідність може спричинити шкоду внаслідок можливого забруднення питної води у колодязі позивача. Водночас, сам факт порушення вимог санітарного законодавства при спорудженні септика-вигребу об`єктивно вказує про наявність перешкод позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та порушення його права на безпечне для життя і здоров`я довкілля.

Суд відхиляє твердження відповідачки про відсутність підстав вважати, що використання септика-вигребу може впливати на якість води у криниці позивача, а також пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які вказували, що септик відповідачкою збудовано раніше, ніж свердловина позивачем, оскільки самі ці аргументи правового значення для вирішення цього спору не мають, а тому до уваги судом не приймаються.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше, (ст.104 ЗК України).

Як зазначалось вище, позивач ОСОБА_1 з метою захисту свого права неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування, однак його право не було захищено в адекватний встановлений законодавством спосіб.

Відповідно до ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п.6 Постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року N 7, спори щодо додержання правил добросусідства - обов`язку власників і землекористувачів обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), - розглядаються судами відповідно до статей 103 - 109 ЗК і в тому разі, коли вони попередньо не розглядалися відповідним органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Отже, порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту в межах заявлених вимог шляхом зобов`язання відповідачки перенести вигрібну яму (септик) на відстань не менше ніж 20 м від свердловини по забору води, котра знаходиться на земельній ділянці сусіднього домоволодіння розташованого в АДРЕСА_1 , а також не ближче ніж 15 м від вікон зазначеного будинку.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 , як інвалід другої групи, у відповідності з положеннями п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому згідно ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь держави слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись наведеним, ст.ст. 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273-275, 279, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 перенести вигрібну яму (септик), яка знаходиться на земельній ділянці належного їй домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , на відстань не менше ніж 20 м від свердловини по забору води, котра знаходиться на земельній ділянці сусіднього домоволодіння розташованого в АДРЕСА_1 , а також не ближче ніж 15 м від вікон зазначеного будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

В решті вимог позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду через Полонський районний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено - 26.01.2021 року.

Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що проживає в АДРЕСА_2 ,

Відповідачка - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

Головуючий