Справа № 199/2168/21
(2/199/2097/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

27 травня 2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Емріх Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання.

В обґрунтування позову зазначила, що 24 червня 1997 року вона, ОСОБА_3 , син позивача ОСОБА_4 та відповідач, ОСОБА_2 отримали свідоцтво про право власності на житло, видане згідно з розпорядженням № 4/1684-97 від 24.06.1997 Виконкому міської Ради народних депутатів, та стали спільними власниками по 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, в наслідок чого відкрилась спадщина на вищевказану квартиру, яку прийняли по 1/12 частки: позивач, мати ОСОБА_1 , та батько ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач, ОСОБА_2 на підставі договору дарування подарував свою 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , позивачу, ОСОБА_1 .

Дарування між позивачем та відповідачем відбулося на підставі добровільної згоди відповідача з тим фактом, що він давно не використовує дане житлове приміщення для власного проживання, комунальні послуги не сплачує, тобто ніяким чином не дбає і не утримую вищезазначену квартиру.

Відповідач вже тривалий час не проживає в даній квартирі, його особисті речі також відсутні в житловому приміщенні, однак самостійно та добровільно відмовляється знятися з реєстрації.

Тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 14.04.2021 відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

27 травня 2021 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.

В судове засідання позивач не з`явився, до суду надано заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини не явки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини не явки суду не повідомив.

Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії").

Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що 24 червня 1997 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , син позивача ОСОБА_4 та відповідач, ОСОБА_2 отримали свідоцтво про право власності на житло, видане згідно з розпорядженням № 4/1684-97 від 24.06.1997 Виконкому міської Ради народних депутатів, та стали спільними власниками по 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть актовий запис №2310 (а.с.14).

Після померлого ОСОБА_4 відкрилась спадщина на вищевказану квартиру, яку прийняли по 1/12 (одній дванадцятої) частки: позивач, мати ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, від 06.02.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-105, державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Коцар І.В., та третя особа 1, батько ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, від 06.02.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-107, державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Коцар І.В.(а.с.12,13).

11 лютого 2021 року, відповідач, ОСОБА_2 на підставі договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за № 1-116 та посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Коцар І.В., подарував 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , позивачу, ОСОБА_1 (а.с.19-20).

Відповідач ОСОБА_2 є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , з 18.07.2003 року (а.с.9), проте не проживає за вказаною адресою більше року, що підтверджується актом про не проживання особи за місцем її реєстрації (а.с.10).

Відповідач залишається зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_2 , однак не проживає в квартирі без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, проте позивачем не заявлено відповідної позовної вимоги, тому суд вважає понесені позивачем судові витрати віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, місце знаходження: місто Дніпро, вулиця Старокозацька, будинок 58, .

Повний текст судового рішення складено 27 травня 2021 року.

Суддя О.О.Богун

27.05.2021