Єдиний унікальний номер: 379/1241/20
Провадження № 2/379/250/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Мовчан М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест», третя особа: приватний нотаріус Швець Микола Петрович про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, повернення земельної ділянки, скасування державної реєстрації договору оренди

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду з даним позовом та прохав: визнати неукладеним Договір оренди земельної ділянки площею 1,544 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Косяківської сільської ради Таращанського району Київської області, кадастровий номер :03:001:0103, який було зареєстровано у приватного нотаріуса Швеця Сергія Петровича, номер запису про інше речове право: 382968, скасувати його державну реєстрацію та усунути перешкоди в користуванні цією земельною ділянкою шляхом зобов`язання ТОВ «Інтерагроінвест» негайно повернути земельну ділянку позивачці.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15 вересня 2020 року між позивачем та відповідачем було «укладено» договір оренди належної позивачу земельної ділянки площею 1,544 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Косяківської сільської ради Таращанського району Київської області, кадастровий номер :03:001:0103, який було зареєстровано у приватного нотаріуса Швеця Сергія Петровича, номер запису про інше речове право: 382968. Даний договір оренди укладений ОСОБА_2 , який зазначений як його уповноважена особа згідно Довіреності № 2079 від 15.11.201 року. Однак дію даної Довіреності на представництво ним інтересів позивача було припинено 09.09.2020 року, що підтверджується скороченим витягом з Єдиного реєстру довіреностей № 42944615 та заявою приватному нотаріусу Таращанського районного нотаріального округу Київської області Овраменко JI.B. Позивач не планував здавати земельну ділянку в оренду, він мав намір обробляти та використовувати її одноособово. Отже, позивач, вважаючи, що підписувати Договір оренди землі ОСОБА_2 , як його уповноважена особа, не мав права, не бажаючи здавати в оренду земельну ділянку відповідачу, останній через свого представника звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні 12.02.2021 представник позивача відмовилась від позовної вимоги щодо визнання неукладеним договору оренди земельної ділянки. Протокольною ухвалою суду від 12.02.2021 провадження у справі в частині визнання неукладеним договору оренди земельної ділянки - закрито. (а.с. 49-50).

31.12.2020 представником відповідача подано відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав та просить залишити без задоволення.

Стверджує про правомірність набуття ним права оренди належної позивачу земельної ділянки. Повноваження представника позивача на момент укладення договору були підтвердженні відповідною довіреністю, яка була видана строком до 15.11.2022. Про її припинення позивач, в супереч ч.2 ст. 249 ЦК України, не повідомляв, а тому в силу зазначеної статті права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників.

Відтак, вважає, що перешкод для укладення та реєстрації договору №515 від 15.09.2020 - не існувало. Договір укладено та зареєстровано в порядку визначеному чинним законодавством, а відповідач є законним користувачем вищезазначеної земельної ділянки.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та викладені у позові обставини підтримала в повному обсязі. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Звернула увагу, що у позивача не було волевиявлення на укладання договору. Орендну плату він не отримував. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що останній усно повідомляв ОСОБА_2 про припинення дії довіреності.

Представник відповідача Колибаба І.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов, у задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі. Пояснила, що 15.09.2020 з ТОВ «Інтерагроінвест» через представника ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки. Право оренди зареєстровано 17.09.2021. ТОВ «Інтерагроінвест» надає допомогу учасникам АТО у набутті земельних ділянок, однак умовою цього є наступне надання землі в оренду ТОВ «Інтерагроінвест». Перешкод для укладення договору оренди не існувало. З витягу вбачається, що дія довіреністі припинена 09.09.2020. Однак, відповідно до законодавства та практики Верховного Суду, необхідно повідомляти про припинення дії довіреності. Однак, ОСОБА_1 не повідомив свого представника ОСОБА_2 про припинення дії довіреності і відповідних доказів суду не надав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що він працює заступником керівника земельної соціальної служби ТОВ «Інтерагроінвест». В службові обов`язки входить також ведення договорів, пошук для підприємства нових масивів землі. Найшли земельну ділянку комунальної форми власності, яку можливо було оформити на жителя села. Було 20 осіб претендентів, серед них і ОСОБА_1 , який був учасником АТО. Це зять ОСОБА_6 , яка є пайовиком ТОВ «Інтерагроінвест». Вони звернулись до «Інтерагроінвест» з проханням допомогти у виділенні земельної ділянки. Свідок відповів, що допоможе безкоштовно, якщо вони укладуть з ТОВ «Інтерагроінвест» договір оренди на 10 років. Для цього оформили довіреність. Потім отримали дозвіл на виготовлення документації. При реєстрації договору свідок розписався за ОСОБА_1 . В 2021 році свідок дізнався, що ОСОБА_1 скасував довіреність. ОСОБА_1 не повідомляв його про припинення дії довіреності, у тому числі 07.09.2021.

Суд, заслухавши у судовому засіданні учасників справи, пояснення свідка, з`ясувавши обставини справи, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши отримані у справі письмові докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності, на підставі рішення Косяківської сільської ради Таращанського району Київські області про передачу у власність земельної ділянки, серія та номер: 262-55-VII від 08.09.2020 року згідно витягу з Державної реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 223938327, належить земельна ділянка площею 1,544 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться і території Косяківської сільської ради Таращанського району Київської області, кадастровий номер :03:001:0103 (а.с.4-5).

15.11.2019 приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області Овраменко Л.В. було посвідчено довіреність позивача та зареєстровано в реєстрі за № 2079. Згідно зазначеної довіреності, позивач, перебуваючи при здоровому розумінні та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, уповноважив ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , представляти його інтереси, в тому числі щодо договорів оренди на земельні ділянки без права відчуження, з визначенням кола повноважень повіреного, зокрема із наділенням його повноваженнями вчиняти всі інші юридично значимі дії в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду повноважень. Строк дії довіреності до 15.11.2022 (а.с.34).

15 вересня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі №515, строком до 31.12.2030 щодо зазначеної вище, належної позивачу земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0103. Інтереси позивача за цим договором представляв представник за довіреністю №2079 від 15.11.2019 - ОСОБА_2 , який, погодившись з усіма умовами договору, будучи наділеним такими повноваженням, підписав його, і тим самим набув для позивача визначені цим договором права та обов`язки. Враховуючи зміст довіреності, дії представника при укладенні договору оренди землі № 515, не суперечили інституту представництва. (а.с.8).

17.09.2020, на підставі договору оренди землі №515 від 15.09.2020 державним реєстратором: приватним нотаріусом Ставищенського нотаріального округу Київської області Швецем С.П. було проведено державну реєстрацію іншого речового права: права оренди земельної ділянки, номер запису про інше речове право: 38296813 (а.с.13).

Натомість, позивачем дію даної Довіреності 09.09.2020 року було припинено, що підтверджується скороченим витягом з Єдиного реєстру довіреностей № 42944615 та заявою приватному нотаріусу Таращанського районного нотаріального округу Київської області Овраменко JI.B. (а.с.14-15). Проте, про прийняте рішення та про сам факт припинення дії довіреності, позивач всупереч ч.2 ст.249, не виконав свій обов`язок та не повідомив про це представника, а також відомих йому третіх осіб, для представництва, перед якими була видана довіреність. При цьому, у самій довіреності позивач ствердив своїм підписом, що зміст ст. 249 ЦКУ йому нотаріусом роз`яснено.

На момент укладення договору оренди, ОСОБА_2 відомостями про дострокове припинення позивачем довіреності - не володів.

Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в ході судового розгляду.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 3, ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами першою-третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Зміст правочину становлять права та обов`язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися.

Правочин є недійсним у разі недотримання умов його чинності, передбачених статтею 203 ЦК України, а саме: відсутність у сторін (сторони) необхідного обсягу цивільної дієздатності, відсутність волевиявлення учасника правочину та його невідповідність внутрішній волі учасника правочину. невідповідність форми вчиненого правочину вимогам закону, відсутність спрямованості волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

За правилами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.І ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

На підставі ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі.

За змістом ст.ст.18, 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, що його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі знання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом ясним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст.215 ЦК України).

В п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено у пунктах 1, 8, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків; відповідно до ч.1ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

У силу статті 237, частини третьої статті 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до статті 244 ЦК представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Строк довіреності встановлюється у довіреності - ч.1 ст.247 ЦК України.

Статтею 249 ЦК визначено, що особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. При цьому, особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. Права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Так, повідомлення про скасування довіреності може бути оформлено заявою, що складена за правилами пунктів 275, 276 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Якщо довіреність була посвідчена нотаріально, то і відмова від неї вимагає нотаріальної форми, адже згідно ч. 3 ст. 214 ЦК відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин.

Аналіз зазначених норм закону свідчить, що довіреність, яка скасована, зберігає чинність щодо представника, особи, яку представляють, прав та обов`язків третьої особи, з якою представник уклав правочин, до тих пір, допоки вони не довідаються або не матимуть змоги довідатися про скасування довіреності.

Суд звертає увагу, що позивач ОСОБА_1 після припинення довіреності 09.09.2020 року шляхом подання відповідної заяви нотаріусу та припинення її, не діяв у спосіб, передбачений частиною другою статті 249 ЦК України та не повідомив про це представника, а також відомих йому третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність. При цьому і сам представник, будучи допитаний як свідок, заперечував факт його повідомлення про припинення дії довіреності. Будь-яких доказів про виконання ним передбаченого обов`язку, на противагу зазначеним доводам, позивачем суду не надано.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові по справі № 552/856/18 від 03.06.2020 року, в якій суд зокрема зазначив про таке: «...суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та визнаючи недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу, правильно зазначив, що стаття 249 ЦК України не містить чіткого порядку повідомлення про припинення дії довіреності, проте не звернув уваги на те, що ОСОБА1 після припинення довіреності не діяла у спосіб, передбачений частиною другою статті 249 ЦК України, взагалі не повідомила про це представника будь-яким способом, а також відомих їй третіх осіб, для представництва, перед якими була видана довіреність та не надала відповідних доказів про такі дії, що є її процесуальним обов`язком згідно зі статтею 81 ЦПК України.».

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові № 308/5835/17 від 17.06.2020.

При цьому, і обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при укладенні 15 вересня 2020 року договору оренди землі №515, який був зареєстрований 17 вересня 2020 року, були дотримані зазначені вище вимоги закону щодо його форми та порядку укладення. А, враховуючи, що уповноважена особа орендодавця, позивача по справі - ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про скасування довіреності, він діяв у межах наданих йому повноважень, згідно нотаріально посвідченої довіреності, а тому в розумінні інституту довіреності, вчинення ним правочину та виникнення в зв`язку з його укладенням прав та обов`язків у сторін, зберігають чинність для позивача, як особи, яка видала довіреність.

Відповідна правова позиція щодо подібних правовідносин міститься у постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року № 6-2363цс16 та у Постановах Верховного Суду, зокрема, від 21 березня 2019 року по справі № 910/19767/17 та від 28 травня 2020 року по справі № 608/969/13-ц.

Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання такого договору неукладеним.

Керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 11,15, 16, 203, 207, 237, 244, 247, 249, 626, 638, ЦК України, статтями 13-15, 17-20, Закону України «Про оренду землі», статтями 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтями 3, 4, 12, 13, 19, 81, 141, 158, 200, 206, 246, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест», третя особа: приватний нотаріус Швець Микола Петрович про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, повернення земельної ділянки, скасування державної реєстрації договору оренди - відмовити в повному обсязі.

Повне рішення складено 07.05.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:В. І. Зінкін