Ухвала

Іменем України

28 травня 2021 року

м. Київ

справа № 487/1004/16

провадження № 61-8392ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 квітня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2016 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Автогаражного кооперативу «Парма», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Парма», про визнання рішення правління недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, якою просив переглянути рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2016 року в зв`язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2020 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 квітня 2021 року, в задоволені заяви відмовлено.

17 травня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 квітня 2021 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги заявник обґрунтовує неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, зокрема, зазначає, що 28 вересня 2014 року в кооперативі АК «Парма» відбулися загальні збори, на яких було обрано нове Правління строком на 2 роки, що підтверджується Наказом № 7 від 28 вересня 2014 року. Вважає, що рішення загальних зборів учасників АК «Парма» від 03 травня 2013 року не було чинним на момент прийняття судом оскаржуваного ним рішення. Чинним було рішення про обрання членів правління від 28 вересня 2016 року, про що свідчить Наказ № 7.

Крім того, наголошує на тому, що повноваження правління підтверджуються саме цим рішенням. Та, виходячи з нумерації Протоколів загальних зборів, між 03 травня 2013 року (Протокол № 1/2) та 28 вересня 2014 року (Протокол № 4) відбулися ще одні загальні збори, які повинні були оформлені Протоколом № 3, на яких могло було обрано інших членів правління. Про дані обставини йому стало відомо 04 січня 2017 року.

Кількість учасників кооперативу в 2013 році складала не 123, як це вказано в Протоколі № 1/2 від 03 травня 2015 року, а 185. На його думку, дані обставини підтверджуються Кошторисом видатків членських внесків за 2013-2014 роки. За такого, кворум загальних зборів мав складати 93, а не 67 осіб. Вважає, що в протокол загальних зборів було внесено не достовірні відомості.

Крім того зазначив, що в склад майна, що передано від ТОВ «Парма» до АГК «Парма» не входили металеві гаражі. За такого, ОСОБА_2 не міг передати не належне йому майно. З огляду на те, що про вищенаведені обставини йому стало відомо 04 січня 2017 року то він вважає це нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено, що рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 липня 2016 року було відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до автогаражного кооперативу «Парма» про визнання рішення правління недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 05 серпня 2016 року рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 липня 2016 року було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 15 березня 2018 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 05 вересня 2016 року залишено без змін

Судом першої інстанції, висновок якого підтримав суд апеляційної інстанції, встановлено, що наведені в заяві обставини не є нововиявленими, оскільки були предметом дослідження під час розгляду справи в суді першої інстанції, в апеляційній так і в касаційній інстанціях. Вказані факти були відомі позивачу і раніше.

Відповідності до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Наведені в заяві ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими, оскільки були предметом дослідження під час розгляду справи в судах трьох інстанцій, а тому суди дійшли обґрунтованого висновку, що заявником не наведено обставин, передбачених статтею 423 ЦПК України, які є підставою для задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Встановивши, що наведені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2016 року.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Оскільки правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 квітня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2016 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Автогаражного кооперативу «Парма», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Парма», про визнання рішення правління недійсним відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков