П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року місто Київ

справа № 752/10052/20

провадження №22-ц/824/5372/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 21 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Шум Л.М.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 5 січня 2010 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

5 січня 2010 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений».

Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000 грн.

Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого ліміту.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Станом на 17 березня 2020 року відповідач має заборгованість в сумі 34606 грн.21 коп., з яких: 18594 грн.67 коп., в тому числі 18594 грн.67 коп заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7430 грн.14 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 6457 грн.29 коп. нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1624 грн.11 коп. - штраф (процентна частина).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 21 грудня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення є необґрунтованим та незаконним, прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зокрема, посилається на те, що суд дійшов передчасних висновків про відмову у задоволенні позову, не врахував всі обставини та звільнив відповідача від відповідальності з одних лише формальних міркувань. Суд безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту) та нарахованих відсотків за ст.625 ЦК України, неустойки, порушив норми матеріального права.

Відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, а з матеріалів справи такі обставини не вбачаються.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 1 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 березня 2021 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що анкета-заява, копія якої надана позивачем до позовної заяви, не містить жодних даних про те, яку саме кредитну картку отримав відповідач, строк її дії, розмір наданого кредиту. Позивачем не надано будь-яких відомостей про номер карткового рахунку, дати вручення картки відповідачеві, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості.

Судом установлено, що як на доказ укладення кредитного договору між банком та ОСОБА_1 , позивачем надана заява відповідача, яка не містить відомостей про його бажання отримати послугу, яка визначена позивачем як «Кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Посилання позивача на те, що відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» є безпідставними, оскільки в матеріалах справи така довідка відсутня. Будь-яких доказів про укладення договору б/н від 5 січня 2010 року з ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» не надано.

Позивач не надав суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу як кредитні кошти та встановити рахунок, на який були перераховані кошти.

У заяві позичальника від 5 січня 2010 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Суд вважав, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору, умов, на яких він укладався, в тому числі і щодо розміру штрафних санкцій за користування кредитними коштами, а також строку дії договору та особи позичальника. Наданий позивачем розрахунок не може слугувати підтвердженням укладення кредитного договору, оскільки по суті є письмовим обґрунтуванням заявлених вимог. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розміру нарахованих суми боргу, штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Оскільки судом не встановлено факту укладення кредитного договору, суми кредитної заборгованості, строку дії кредитного договору, суд вважав. Що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є не доведеними.

Проте, з такими висновками суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що 5 січня 2010 року між сторонами був укладений кредитний договір шляхом підписання відповідачем ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку . Зі змісту анкети - заяви вбачається, що відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Зарплатна», з встановленням кредитного ліміту в сумі 1700 грн. Анкета-заява містить інформацію про видачу двох карток. Згідно виписки по рахунку, який долучений позивачем до позовної заяви, відповідач користувався карткою, здійснював оплату вартості товарів і послуг, здійснював перерахування коштів зі свого рахунку на рахунки інших осіб, поповнював свій рахунок, останнє поповнення проведено у травні 2019 року (а.с. 18-38).

Разом з тим, слід зазначити, що анкета - заява не містить інформації щодо погодженої між сторонами процентної ставки за відсотками нарахованими на прострочений кредит, яка у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості, і як вбачається з розрахунку заборгованості нараховується банком у розмірі 86,4% річних,, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, в матеріалах справи відсутня.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін. Спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти). Визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. А за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, а також неустойку у вигляді пені та штрафів, що нараховані за порушення зобов`язання.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит та неустойку у вигляді пені та штрафів , в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 5 січня 2010 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи банку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів нарахованих на прострочений кредит, а також відповідальності у вигляді неустойки у зазначених у цьому документі, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Відтак відсутні підстави вважати, що на момент укладення договору 5 січня 2010 року сторони погодили умови щодо розміру та порядку нарахування відсотків нарахованими на прострочений кредит на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, у розмірі більшому ніж передбачено цією статтею, а також відповідальність позичальника за невиконання зобов`язань у розмірах, зазначених у позові.

У постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливість використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків, щодо умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки, надані банком Витяг з Умов та правил, а також Тарифи Банку, що зазначені у довідці, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За наведених обставин висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків, нарахованих на прострочений кредит, у відповідності до вимог ч.2 ст.625 ЦК України, у розмірі 86,4% , а також неустойки у вигляді пені та штрафів, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині, через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 5 січня 2010 року, є законним і обґрунтованим.

Сам по собі факт користування відповідачем грошовими коштами, погашення відповідачем заборгованості не дає підстав уважати, що з відповідачем погоджені розмір відсотків нарахованих на прострочений кредит, порядок їх нарахування, а також порядок нарахування та розмір пені і штрафів, а тому доводи апеляційної скарги в тій частині, що позичальник, здійснюючи погашення заборгованості, тим самим висловив свою згоду з запропонованими банком умовами, є безпідставними, і не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по відсоткам та неустойки у вигляді пені та штрафів.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченим тідом кредиту, виходячи з наступного.

З обставин справи слідує, що відповідач ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, не заперечував факт отримання грошових коштів на відкритий на його ім`я картковий рахунок, а також не заперечував факт користування ним грошовими коштами за допомогою картки.

Положеннями ст..76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яки суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підтвердження доводів позовної заяви позивач надав підписану сторонами анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 5 січня 2010 року, розрахунок заборгованості за кредитом станом на 17 березня 2020 року, виписку по рахунку станом на 19 березня 2020 року, в яких відображені суми кредитних коштів, що витрачені клієнтом, та суми коштів, що внесені клієнтом на погашення заборгованості.

Заборгованість ОСОБА_1 за простроченим тілом кредиту становить 18594 грн. 67 коп.

З боку відповідача не спростовано факт наявності заборгованості по тілу кредиту в зазначеному розмірі.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом, якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем вимог в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту є помилковим, не відповідає встановленим обставинам, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 18594 грн.67 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі, пропорційно до задоволених позовних вимог, 2823 грн.51 коп. (2102 грн. + 3153 грн) х 53,73% ( 18594,67 грн. х100% : 34606,21 грн.) : 100%) .

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 21 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, , рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 305299) заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором № б/н від 5 січня 2020 року в сумі 18594 грн.67 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, , рахунок № НОМЕР_2 , МФО № 305299) витрати по сплаті судового збору в сумі 2823 грн.51 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус