Номер провадження: 22-ц/813/7084/21
Номер справи місцевого суду: 501/2942/20
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргуДержавного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», третя особа: Профспілка робітників морського транспорту морського порту Чорноморськ про визнання наказів незаконними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», третя особа: Профспілка робітників морського транспорту морського порту Чорноморськ про визнання наказів незаконними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (третя особа: Профспілка робітників морського транспорту морського порту Чорноморськ) про визнання наказів незаконними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати задоволено частково.

Визнано наказ №260/0-14 від 28.07.2020 Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» «Про звільнення ОСОБА_1 » за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України незаконним та скасувати його.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді гардеробника Готельного комплексу «Моряк» Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

Зобов`язано Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» провести компенсацію сум вимушеного прогулу ОСОБА_1 за весь період вимушеного прогулу.

Стягнуто з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» () на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплаті заробітної плати за один місяць.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішенняІллічівського міського суду Одеської області від 09 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» - відмовити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 лютого 2021 року без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення (Том ІІ: а.с. 67-69).

В судове засідання, призначене на 20.05.2021 року з`явилися: представник апелянта ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Позивач ОСОБА_1 та представник третьої особи ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , яка є інвалідом третьої групи загального захворювання (а.с.73 т.1) з 02.12.1995 року працювала в Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на посаді гардеробника «Готельного комплексу «Моряк», що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.67-68 т.1).

Наказом в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 16.12.2019 №449 «Про зміни в організації виробництва і праці» змінено з 01.03.2020 істотні умови праці працівникам підприємства, тощо (а.с.47-49 т.1), до якого внесено зміни наказом №468 від 20.12.2019 (а.с.50-51, 232 т.1), наказом №85 від 19.03.2020 (а.с.122 т.1).

Наказом в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 20.12.2019 №469 «Про зміну істотних умов праці» змінено з 01.03.2020 істотні умови праці працівникам підприємства, тощо (а.с.123-124 т.1).

Наказами в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 31.12.2019 №503 та №505 «Про заходи щодо подолання фінансової кризи ДП «МТП «Чорноморськ» з 01.01.2020 призупинено нарахування та виплату видів доплат та доплат, передбачених діючим Колективним договором (а.с.129-136 т.1).

Наказами в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 31.12.2019 №500 та №501 «Про скасування надбавок за виконання особливо важливої роботи на термін її виконання» скасовано з 16.03.2020 надбавки за виконання особливо важливої роботи на період її виконання окремим працівникам підприємства згідно Додатку до даного наказу, тощо (а.с.125-128 т.1).

ОСОБА_1 вручено повідомлення про майбутнє звільнення, яке вона отримала 19.03.2020 та було запропоновано її переведення на одне з вакантних робочих місць згідно переліку станом на 18.03.2020 (а.с.144-145) та станом на 08.07.2020 (а.с.146-147 т.1).

Відповідачем на адресу профспілкової організації надіслано Подання на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці для розгляду (а.с.148-150 т.1).

Листом №138 від 26.06.2020 Профспілка робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ» надала відповідь, згідно якої профспілковий комітет не може розглянути дане подання через обмеження карантину та запропоновано призначити дату та місце проведення консультацій на виконання вимог КЗпП України (а.с.151, 195-196, 238-239 т.1).

Наказом директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» Попова О.М. №260/0-14 від 28.07.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади гардеробника «Готельного комплексу «Моряк» Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці шляхом скорочення штату працівників (а.с.152), з яким позивач відмовилась знайомитись, трудову книжку не забрала, що підтверджується копією акту від 28.07.2020 (а.с.153 т.1).

Згідно витягу з журналу отримання копії наказу про звільнення вбачається, що ОСОБА_1 отримала трудову книжку 28.08.2020 (а.с.154 т.1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, районний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не було доведено належними і допустимими доказами незаконність ліквідації з 01.04.2020 структурного підрозділу «Готельний комплекс «Моряк» з усіма робочими місцями та посадами, у тому числі посади гардеробника, яку вона обіймала, у звязку із чим, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні вимоги про визнання наказу №449 від 16.12.2019 Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» незаконним та таким, що виданий з порушенням норм права. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, проте не виконав обов`язку, передбаченого статтею 49-2 КЗпП України, щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення. При цьому, судом також встановлено, що питання щодо згоди на звільнення ОСОБА_1 . Профспілкою робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ» вирішено також не було, у звязку із чим суд дійшов висновку, що наказ №260/0-14 від 28.07.2020 Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» «Про звільнення ОСОБА_1 » за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України є незаконним та слід його скасувати. Одночасно суд зауважив, що визнання наказу про звільнення незаконним автоматично тягне за собою поновлення працівника на роботі та обов`язок роботодавця виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до статті 43 Конституції України, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується.

Статтею 5-1 КЗпП України забезпечено правовий захист громадян від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пунктом 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником, або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, передбачених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

За частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник, або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж самому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, при скороченні чисельності або штату вказаною нормою встановлено обов`язок власника підприємства або уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явились на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судовим розглядом справи встановлено, що згідно наказу в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 16.12.2019 №449 «Про зміни в організації виробництва і праці» змінено з 01.03.2020 істотні умови праці працівникам підприємства, тощо (а.с.47-49 т.1), до якого внесено зміни наказом №468 від 20.12.2019 (а.с.50-51, 232 т.1), наказом №85 від 19.03.2020 (а.с.122 т.1).

Також, наказом в.о. директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 20.12.2019 №469 «Про зміну істотних умов праці» змінено з 01.03.2020 істотні умови праці працівникам підприємства, тощо (а.с.123-124 т.1).

ОСОБА_1 вручено повідомлення про майбутнє звільнення, яке вона отримала 19.03.2020 та було запропоновано її переведення на одне з вакантних робочих місць згідно переліку станом на 18.03.2020 (а.с.144-145) та станом на 08.07.2020 (а.с.146-147 т.1).

Наказом директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» Попова О.М. №260/0-14 від 28.07.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади гардеробника «Готельного комплексу «Моряк» Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці шляхом скорочення штату працівників (а.с.152).

При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що обов`язку, передбаченого статтею 49-2 КЗпП України, щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення, відповідач не виконав.

Так, згідно довідок про роботу з кадрами за період з 01.01.2020 по 30.06.2020 (а.с.205, 248 т.1) та за період з 01.01.2020 по 30.09.2020 (а.с.206, 249 т.1) на підприємство прийнято на роботу 21 працівника.

Як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції, відповідач посилається на те, що ОСОБА_1 , у зв`язку із зміною в організації і праці на підприємстві, було запропоновано її переведення на одне з вакантних робочих місць, зокрема відповідач посилається на перелік, який станом на 18.03.2020р. був наданий позивачу в день попередження про її майбутнє звільнення та 08.07.2020 за 20 днів до її звільнення.

Разом з тим, термін з моменту попередження звільнення до дня звільнення позивача склав понад 4 місяці, протягом якого позивачу не було запропоновано інші вакантні посади, які існували в цей період на підприємстві.

Таким чином, враховуючи, що з моменту попередження (19.03.2020) та до звільнення позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), на підприємстві, на момент її звільнення існували вакансії, обгрунтованим є висновок суду щодо не виконання обов`язку відповідачем, передбаченого статтею 49-2 КЗпП України щодо надання пропозиції про всі наявні вакансії, які існували на момент звільнення ОСОБА_1 .

У доводах апеляційної скарги, відповідач стверджує, що Портом повністю виконанний обов`язок передбачений ч.3 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки позивачу двічі пропонувались наявні вакантні посади на підприємстві, а саме разом з повідомленням про майбутнє звільнення - 19.03.2020 року та за день до її звільнення, тобто 27.07.2020 року. Крім того, апелянт також стверджує, що довідка про роботу з кадрами за період з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року (Том І: а.с.205,248) та довідка про роботу з кадрами за період з 01.01.2020 року по 30.09.2020 року (Том І: а.с. 206, 249) не є належними та допустимими доказам, оскільки не містять обов`язкових реквізитів, які предявляються для документів такого типу.

Проте, вказані доводи повністю спростовуються вищевстановленими обставинами справи, поясненнями представника профспілкового комітету, факт прийому на роботу сторонніх осіб у термін дії процедури вивільнення ОСОБА_1 не спростований відповідачем і у суді апеляційної інстанції.

При цьому, доданий відповідачем до апеляційної скарги Витяг з електронної системи управління персоналом «ДП «МТП «Чорноморськ» - список прийнятих працівників з 01.01.2020 року по 30.09.2020 року (Том ІІ: а.с. 50-51) тільки підтверджує факт порушення відповідачем порядку вивільнення ОСОБА_1 , оскільки як вбачається з наданого Витягу, на роботу до відповідача за вільним наймом прийнято 14 осіб, різниця у прийнятих за вільним наймом у липні, серпні, вересні 2020 року складає 6 осіб, тобто щонайменше 8 посад не були запроповані відповідачем для позивача ОСОБА_1 , оскільки остання мала переважне право на заміщення цих посад згідно ст. 42 КЗпП України.

Більш того, повністю обгрнутованим є висновок суду першої інстанції про те, що питання щодо згоди на звільнення ОСОБА_1 не було погоджено із Профспілкою робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ».

Так, положеннями ст.96 КЗпП України встановлюють, що колективним договором, а якщо договір не укладався - наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, виданим після погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), а в разі відсутності первинної профспілкової організації - з вільно обраними та уповноваженими представниками (представником) працівників, можуть встановлюватися інші системи оплати праці.

Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Відповідно до Колективного договору рішення про скорочення працівників (більш як одного) повинно бути прийнято керівником не одноособово, а сумісно з профкомом.

Судовим розглядом справи встановлено, що відповідачем на адресу профспілкової організації надіслано Подання на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці для розгляду.

Разом з тим, листом №138 від 26.06.2020 Профспілка робітників морського транспорту морського порту «Чорноморськ» надала відповідь, згідно якої зазначила, що профспілковий комітет не може розглянути дане подання через обмеження карантину та запропонувала призначити дату та місце проведення консультацій на виконання вимог КЗпП України, тобто по суті питання щодо згоди Профспілки на звільнення ОСОБА_1 не вирішено.

Згідно ст.43 КЗпП України чітко сформульовано, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених чинним законодавством про працю, може бути проведене лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Отже, вказані обставини дають підстави суду сумніватись у законності звільнення ОСОБА_1 за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Твердження апелянта про те, що відповідачем повністю виконані всі положення ст. 43 КЗпП України щодо звільнення ОСОБА_1 з роботи, що Профспілка порушила вимоги вказанної статті щодо термінів відповіді на подання адміністрації на звільнення позивача з роботи, та те, що фактично надала згоду на звільнення позивача є безпідставними, з огляду на таке.

Так, у своєму листі № 138 від 26.06.2020 року профспілка вказала: «...Крім того вимушені констатувати, що адміністрація ДП «МТП «Чорноморськ» не виконала вимоги ст. 49-4 КЗПП України та не провела із профспілкою консультацій щодо недопущення звільнень працівників, або зведення цих звільнень до мінімуму. Не виконані вимоги ст. 42 КЗПП України, які дублюються у ст. 49-2 КЗПП України. Ми не знаємо, чи мають вказані у Поданні праціники пріоритетне право щодо залишення на роботі, тощо. Пропонуємо Вам призначити дату та місце проведення вказаних кошсультацій на виконання відповідних вимог КЗПП».

Тобто з вищенаведеного вбачається, що Профспілка чітко вказала на свою незгоду із діями відповідача, а відповідач так і не провів із профспілкою консультації в порушення правової норми ст. 49-4 КЗПП України.

Профспілка у своєму листі № 138 від 26.06.2020р. звернула увагу Відповідача на обмеження які встановлені згідно Постанови КМ України №211 від 11 березня 2020 року щодо протидій короновірусній інфекції. Профспілка не могла провести засідання виборного органу без порушень вказаної Постанови КМ України.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, та незгоди з висновками суду першої інстанції. Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», третя особа: Профспілка робітників морського транспорту морського порту Чорноморськ про визнання наказів незаконними, скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31.05.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

О.С. Комлева