Справа № 466/4329/20 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/811/36/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2020 року за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, інфляційних витрат, 3 % річних,

ВСТАНОВИЛА:

Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, інфляційних втрат та 3% річних.

Свої вимоги мотивував тим, що у зв`язку з невиконанням відповідачами зобов`язань щодо оплати наданих позивачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 у відповідачів утворилася заборгованість, у зв`язку з чим ЛМКП «Львівтеплоенерго» зверталося до суду з заявою про видачу судового наказу. 11.12.2019 Шевченківським районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованості, в подальшому скасований ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 28.12.2019 року. На момент звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї від 14.11.2019 та інформації, отриманої ЛМКП «Львівтеплоенерго» з Реєстру територіальної громади міста Львова, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , отже були споживачами наданих послуг у спірний період. З заяви відповідачів про скасування судового наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» стало відомо, що у грудні 2019 ОСОБА_3 знято з реєстрації у вказаній квартирі (після того як у відповідачів утворилася заборгованість).

Враховуючи вищенаведене й часткове погашення відповідачами заборгованості, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води станом на 19.11.2020 року в розмірі 14 487,38 грн., з яких: 5487,50 - заборгованість за централізоване опалення, 6831,21 грн. - заборгованість за послуги з надання централізованого постачання гарячої води, 1 505,27 грн. - інфляційні втрати, 663,40 грн.- 3% річних та 2 102,00 грн. - судовий збір (а.с. 103).

Відповідачі подали до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності і, окрім цього, заперечували пред`явлені до них позовні вимоги по суті з тих підстав, що договорів про надання вказаних вище житлово-комунальних послуг з ними не укладалось, ОСОБА_1 користується пільгами, як інвалід війни 1-ої групи, ветеран військової служби, ОСОБА_4 є його онукою, крім того, з грудня 2019 знята з реєстрації у квартирі. Також, відповідач зазначав, що його пільги не були враховані при нарахуванні за користування опаленням.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго».

В апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що за відсутності письмово укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, сам факт споживання послуг є свідченням прийняття послуг, отже має розцінюватися як договір. Зазначає, що на підтвердження своїх позовних вимог надав розрахунки заборгованості, в яких зазначено тарифи та нормативно-правові акти, на підставі яких споживачам нарахована оплата за спожиті послуги, з урахуванням пільг та площі житла відповідачів.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2020 року скасувати повністю та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзив на апеляційну скаргу ЛМКП «Львівтеплоенерго». Просять апеляційну скаргу відхилити, рішення районного суду залишити без змін. Зазначають, що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта з висновками суду та переоцінки доказів, а також спростовуються матеріалами справи.

Просять розглядати справу з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 2.03.2021 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розгляд справи з повідомленням учасників справи відмовлено.

Частиною першою статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК).

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.6 ст.367 ЦПК).

Враховуючи, що відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Судом установлено, що станом на 14.11.2019 ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_2 (дружина) та ОСОБА_4 (онука), були зареєстровані у кв. АДРЕСА_2 (а.с.7).

Загальна площа квартири становить 73,20 кв.м, житлова площа 46,50.

Відповідачами визнається, що ОСОБА_4 знята з реєстрації у вищевказаній квартирі з грудня 2019.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження того, що ОСОБА_4 була знята з реєстрації у кв. АДРЕСА_2 , чи оформила свою тимчасову відсутність до виникнення заборгованості у спірний період.

Згідно із ст.64 Житлового кодексу УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

У відповідності до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Пунктом 4 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (зі змінами від 10.04.2014 № 1198-18) виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію), яким в даному випадку являється Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго». У відповідності до п.б ст.2 Прикінцевих положень даного закону, було розроблено нові договори та прийняті нарахування за послуги з 01.07.2014.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, а також у постанові Верховного Суду України під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року.

Крім того, як висловився Верховний Суду України під час розгляду цивільної справи № 6-931цс15 в своїй постанові від 13.01.2016 , на вказані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно цієї норми, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічні висновки щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за відсутності між сторонами договірних відносин а також щодо стягнення з споживача трьох відсотків річних та інфляційних втрат також висловлені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 639/10591/14-ц (постанова від 14.02.2018р.), які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд зобов`язаний враховувати.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст.. 257 ЦК України).

Згідно ч.2 та ч.3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідачі частково здійснювали оплату за вказані послуги і, таким чином, відповідно до положень ст. 264 ЦК України переривали строк позовної давності.

Згідно посвідчення НОМЕР_1 ОСОБА_1 є інвалідом 2-ї групи і має право на пільги для ветеранів війни-інвалідів війни 100% на дві особи.

Згідно Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААБ № 330708 від 03.05.2020 ОСОБА_1 є інвалідом війни 1-ої групи, підгрупи «Б», захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, безтерміново (а.с.28).

Колегією суддів встановлено, що відповідачам було надано послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що підтверджується актами про включення системи теплоспоживання (а.с. 41-45).

Із поданих ЛМКП «Львівтеплоенерго» відомостей про нарахування та оплату послуг із центрального опалення в квартирі АДРЕСА_2 за період з 01.07.2014 по 19.11.2020 вбачається, що позивачем враховано частково оплату відповідачами наданих послуг, а також пільгу ОСОБА_1 на двох чоловік.

Доводи відповідачів про необізнаність з розрахунком та тарифами за фактично спожиті комунальні послуги є голослівними, оскільки таке нарахування здійснене відповідно до встановлених у законному порядку тарифів, а жодних доказів на спростування таких відповідачами не надано, як відсутні докази, які б підтверджували звернення відповідачів з претензіями до виконавця послуг, як того вимагає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

З огляду на викладене, оскільки обов`язок оплачувати фактично отримані послуги покладено на споживачів в силу вимог Закону, і судом не здобуто доказів відсутності цих послуг або їх надання неналежної якості, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 5 487 грн 50 коп.та інфляційних втрат у розмірі 1 071, 34 грн, 3 % - 449,26 грн.

Згідно із ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за постачання гарячої води, колегія суддів враховує, що з представленого розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що він є не повним, оскільки у ньому не конкретизовано спірний період за який виникла заборгованість, отже даний розрахунок не може прийматись як належний та допустимий доказ на підтвердження позовних вимог, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 6 831 грн 21 коп. до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно у користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 5 487 грн 50 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 071, 34 грн, 3 % - 449,26 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 02.06.2021

Головуючий

Судді