Справа № 639/1929/20
Провадження № 2/639/174/21
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Рубіжного С.О,
за участю секретаря Чубенко О.С.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Азадалієва Яна Миколаївна про заміну сторони в договорі іпотеки -
В березні 2020 року до суду звернувся ОСОБА_2 з позовом в якому просив внести зміни в договір іпотеки від 06.09.2014 року, посвідченого ПНХМНО Купровською Я.М., реєстровий № 34 та замінити сторону іпотеко держателя з ОСОБА_5 на ОСОБА_2 .
В обґрунтовування позову посилається на те, що 06 вересня 2014 року між гр. ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримала в борг грошові кошти в загальному розмірі 56 000, 00 грн., зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 6 жовтня 2014 року.
В подальшому, 10 квітня 2016 року між гр. ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_2 був укладений договір відступлення права вимоги.
Відповідач не платив проценти згідно договору позики починаючи з 6 вересня 2014 року, внаслідок чого станом на 27 лютого 2015 року утворилася заборгованість у сумі 546 000, 00 грн.
У зв`язку із чим він 21 серпня 2017 року, звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, відповідно до якого просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь його користь грошові кошти у сумі 546 000, 00 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.11.2017 року, яке набрало чинності 28.03.2018 р. з відповідачки ОСОБА_3 було стягнено на користь ОСОБА_2 , заборгованість за договором позики від 06.09.2014 року у розмірі 73 360, 00 грн.(сімдесят три тисячі триста шістдесят гривень 00 копійок), яка складається з: суми основної заборгованості - 56 000, 00 грн. та суми заборгованості за відсотками - 17 360, 00грн.

До цього часу рішення суду ОСОБА_3 не виконала та борг не сплатила.

Також 06.09.2014 року між відповідачкою ОСОБА_3 та первісним кредитором ОСОБА_5 було також укладено вищезазначений договір іпотеки, посвідчений ПНХМНО Купровською Я.М., який зареєстровано в реєстрі за № 334.

Відповідно до п. 1 Договору іпотеки від 06.09.2014 р. на підставі договору позики, укладеного між іпотеко держателем в особі ОСОБА_5 та іпотекодавцем ОСОБА_3 06.09.2014 р. іпотекодержатель передав у власність іпотекодавця, а іпотекодавець прийняв у власність суму готівкою в розмірі 56000,00 гривень зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 06.10.2014 р.

Пунктом 2 договору іпотеки від 06.09.2014 р. визначено, що з метою забезпечення своєчасного і належного виконання зобов`язань позичальника у повному обсязі за договором позики, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Одразу після укладання договору відступлення права вимоги, а саме після 10.04.20106 р., сторони домовилися укласти також договір про заміну іпотекодержателя в договорі іпотеки від 06.09.2014 року, для чого необхідно було повідомити іпотекодавця`в порядку, встановленому ст. 24 ЗУ «Про іпотеку», але ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодержатель ОСОБА_5 помер. Вказана обставина унеможливила укладання договору про заміну іпотекодержателя та реєстрацію нового іпотекодержателя в реєстрі іпотек.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача - ОСОБА_1 , в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, посилаючись на підстави, викладені в позові. Також пояснив, що за договором відступлення права вимоги позивач набув право кредитора, що підтверджено рішенням суду. Договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки не встигли укласти оскільки первісний кредитор хворів та перебував в лікарні, проте у зв`язку з погіршенням стану здоров`я помер. Забезпечення зобов`язання є невід`ємною складовою у даних правовідносинах та має слідувати за основним зобов`язанням, тому позивач має право набуття статусу іпотекодержателя.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлась належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позов та заяв про розгляд справи у ії відсутність до суду також не надходило. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч.4 ст. 223, ст.ст. 280, 281, 283 ЦПК України, судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності зі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підтвердження своїх доводів щодо виникнення правовідносин з відповідачем , позивачем надано договір позики від 06 вересня 2014 року, укладного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , договір відступлення права вимоги 10 квітня 2016 року за договором позики, укладеного між ОСОБА_5 ОСОБА_2 та рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.11.2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Харківської області віл 28 березня 2018 року. Рішенням суду з відповідачки ОСОБА_3 було стягнуто на користь ОСОБА_2 , заборгованість за договором позики від 06.09.2014 року у розмірі 73 360, 00 грн., яка складається з: суми основної заборгованості - 56 000, 00 грн. та суми заборгованості за відсотками - 17 360, 00грн.

Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року скасувано в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів, нарахованих за період з 7 жовтня 2014 року до 27 лютого 2015 року, і ухвалено в цій частині нове рішення.

Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування позикою за період з 7 жовтня 2014 року до 27 лютого 2015 року.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року в частині стягнення процентів за користування позикою за період з 06 вересня 2014 року до 06 жовтня 2014 року змінено, викладено їх мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

У іншій частині заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова

від 22 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2018 року залишено без змін.

Судовими рішенням встановлено, що 06 вересня 2014 року між ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримала в борг грошові кошти в загальному розмірі 56 000, 00 грн., зі строком повного погашення боргу готівкою та сплатою відсотків не пізніше 6 жовтня 2014 року.

В подальшому, 10 квітня 2016 року між гр. ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_2 був укладений договір відступлення права вимоги, таким чином до останнього перейшли всі права позикодавця за договором позики від 06 вересня 2014 року.

Підтверджуючи вимоги про заміну іпотекодержателя позивачем надано копії відповідних документів.

Згідно матеріалів справи, 06.09.2014 року між відповідачкою ОСОБА_3 та первісним кредитором ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, посвідчений ПНХМНО Купровською Я.М., який зареєстровано в реєстрі за № 334. Іпотека внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.12-14)

Відповідно до п. 1 Договору іпотеки від 06.09.2014 р. на підставі договору позики, укладеного між іпотекодержателем в особі ОСОБА_5 та іпотекодавцем ОСОБА_3 06.09.2014 р. іпотекодержатель передав у власність іпотекодавця, а іпотекодавець прийняв у власність суму готівкою в розмірі 56000,00 гривень зі строком повного погашення боргу готівкою не пізніше 06.10.2014 р.

Пунктом 2 договору іпотеки від 06.09.2014 р. визначено, що з метою забезпечення своєчасного і належного виконання зобов`язань позичальника у повному обсязі за договором позики, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи вимоги, позивачем визначено підставу позову проте, що після укладання договору відступлення права вимоги, а саме після 10.04.20106 р., сторони домовилися укласти також договір про заміну іпотекодержателя в договорі іпотеки від 06.09.2014 року, для чого необхідно було повідомити іпотекодавця в порядку, встановленому ст. 24 ЗУ «Про іпотеку», але ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодержатель ОСОБА_5 помер, що унеможливило укладання договору про заміну іпотекодержателя та реєстрацію нового іпотекодержателя в реєстрі іпотек.

Розглядаючи вимогу позивача та підставу позову, з яким останній звернувся до суду за захистом свого права, суд вважає обраний спосіб захисту таким, що суперечить законодавству, а підставу позову такою, що не доводить порушення відповідачем прав та інтересів позивача.

В силу ч.1 ст. 4 ЦПК україни, Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України також визначено, що також кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права;2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов`язку в натурі;6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення;8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ст.. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор - ст.. 510 ЦК України

Як встановлено, позивач, як новий кредитор у зобов`язанні набув права вимоги за договором позики та захистив своє право в судовому порядку, шляхом стягнення грошових коштів. Рішення суду, зі слів представника позивача передано до примусового виконання, проте до теперішнього часу не виконано.

При цьому відступлення права вимоги за основним зобов`язанням не свідчить перехід прав за договором забезпечення виконання зобов`язання, а вимагає укладання додаткового договору відповідно до законодавства.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності -ст. 546 ЦК України.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи - 575 ЦК України

Згідно ст.. 577 ЦК україни, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом.

Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Зазначене зобов`язання було забезпечено іпотекою. Предметом якої є квартира АДРЕСА_1 .

Ст..1 ЗУ «Про іпотеку» визначені терміни,відповідно до якого іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Статтею 24 ЗУ «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Зазначені вимоги законодавства спростовують підстави позивача проте, що необхідно було повідомити іпотекодавця про намір укладання договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором. Закон вимагає лише повідомити про відступлення права іпотекодержателя, при цьому без згоди на це іпотекодавця.

Посилання представника позивача, на те, що позивач перебував у лікарні та не мав можливості укласти договір в нотаріальному порядку також не відповідають вимогам законодавства та обставинам справи.

Як зазначено вище, відступлення прав за іпотечним договором здійснюється одночасно з відступленням права вимоги за основним зобов`язанням. Останній договір був укладений 10 квітня 2016 року, тобто первісний кредитор за станом здоровя був здатний також і на укладання договору щодо іпотеки.

Щодо нотаріального посвідчення даного договору, слід зазначити, що відповідно до п.1 гл.1 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, Нотаріальні дії можуть вчинюватися будь-яким нотаріусом на всій території України, за винятком обмежень у праві вчинення нотаріальних дій, установлених статтями 9, 53, 55, 60, 66, 72, 73, 94 Закону України „Про нотаріат" та іншими актами законодавства України.

Нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу.

Якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями.

Запис про вчинення нотаріальної дії поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, заноситься до Журналу (книги) обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву чи робочого місця (контори) приватного нотаріуса згідно з додатком 14 до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за № 1318/18613 (із змінами).

Статті 9, 53, 55, 60, 66, 72, 73, 94 Закону України „Про нотаріат" визначають територіальну підвідомчість нотаріусам вчиняти дії, проте не обмежує вчинення нотаріальних дій поза робочого приміщення нотаріуса.

Доказів того, що первісний перебував поза межами нотаріального округу, позивачем також не надано.

Враховуючи наведене, суд вважає, що укладання договору про відступлення за іпотечним договором є волевиявленням сторін та залежить фактично від дій кредитора та правонаступника та не залежить від дій боржника.

Звертаючись до суду за захистом свого права, позивачем не доведено порушення своїх прав та інтересів з боку відповідача, який не може нести відповідальність за обставини, яки виникли не його вини та неналежне вчинення дій позивачем та первісним кредитором.

На підставі зазначеного суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, судовий збір компенсується за рахунок держави, оскільки при подачі позову, позивач був звільнений від сплати, як інвалід 2 групи (а.с.17).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 89, 141, 247, 258-273, 280-284, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Азадалієва Яна Миколаївна про заміну сторони в договорі іпотеки - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, у строк протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який проживає за адресою : АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останне відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 25.01.2021.

Суддя С.О. Рубіжний