Справа № 310/2394/21
РІШЕННЯ

Іменем України

26 травня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю заявниці ОСОБА_1 , представника заявниці ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Покровський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення факту родинних відносин та факту смерті особи,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті її тітки ОСОБА_3 та встановлення факту родинних відносин, мотивуючи свої вимоги наступним. ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , в її свідоцтві про народження батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 27 квітня 1988 року заявниця зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ». В довідці про народження батька ОСОБА_1 № 1693/11.1-28 від 01 вересня 2020 року його прізвище вказано « ОСОБА_7 », а батьками зазначені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Покровський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану на звернення заявниці про виправлення помилки у прізвищі батька повідомив, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відсутня інформація про актовий запис про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як і про всі актові записи, що були здійснені до 1945 року; паперовий носій актового запису про його народження № 28 від 15 червня 1944 року знаходиться у відділі ДРАЦС Амвросіївського районного управління юстиції в Донецькій області, який знаходиться на території здійснення ООС, в зв`язку з чим вказаний відділ ДРАЦС не має змоги провести виправлення/зміни до вищевказаного запису. Верховний Суд в постанові від 20 березня 2019 року по справі № 459/1779/17 зазначив, що внесення змін до актових записів може мати місце лише за особистою заявою особи, щодо якої вчинено такий запис. В свідоцтві про народження заявниці прізвище її батька записано правильно « ОСОБА_7 », воно збігається з прізвищем його батьків в довідці про народження, також збігається дата народження ОСОБА_4 в цій довідці та свідоцтві про смерть. На факт того, що дід ОСОБА_1 ОСОБА_9 є батьком ОСОБА_11 вказує та обставина, що по батькові останнього походить від імені його батька ОСОБА_12 . ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Харцизьку померла ОСОБА_13 , яка 13 січня 1966 року уклала шлюб і змінила прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_14 ». В свідоцтві про народження померлої батьками записані ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Таким чином, з вказаного свідоцтва та з довідки про народження ОСОБА_11 вбачається, що їх батьками є одні й ті самі особи, їх по батькові походить від імені їх батька ОСОБА_12 , тобто вони є рідними братом та сестрою. З наведеного вбачається, що ОСОБА_13 є рідною тіткою ОСОБА_1 . Дітей померла не мала. Оскільки факт смерті ОСОБА_13 підтверджений документами, які складені без урахування вимог чинного законодавства України, представнику заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Також заявниця зазначила, що встановлення смерті ОСОБА_3 та факту родинних відносин їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть встановленого законодавством України зразка. Заявниця просила суд встановити факт смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Харцизьку Донецької області, та встановити факт того, що померла є тіткою заявниці.

Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі. Зазначила, що ОСОБА_3 є рідною сестрою її батька ОСОБА_4 , у них одні батьки, однакове по батькові, заявниця знала її як свою рідну тітку. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла в м. Харцизьку Донецької області. Дітей у померлої не було.

Представник заявниці в судовому засіданні заяву підтримав з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, заслухавши пояснення заявниці, її представника, свідка, дослідивши надані письмові докази у сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно з п. 10 цієї Постанови суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Вимогами частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п. п. 1 п. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом МЮУ 18.10.2000 № 52/5 (у ред. Наказу МЮУ 24.12.2010 № 3307/5) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: 1) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; 2) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; 3) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; 4) рішення суду про оголошення особи померлою; 5) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; 6) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; 7) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , відповідно до якого заявниця змінила прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

Згідно з довідкою про народження № 1693/11.1-28 від 01 вересня 2009 року ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Зі свідоцтва про смерть № НОМЕР_3 , виданого повторно 30 червня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , його смерть була зареєстрована виконавчим комітетом Троїцько-Харцизької селищної ради міста Харцизька Донецької області.

З відповіді Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 16.20-7-2254 від 27 листопада 2020 року вбачається, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян відсутня інформація про актовий запис про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; у вказаному реєстрі відсутні відомості про актові записи, які були здійснені до 1945 року. Паперовий носій актового запису про народження ОСОБА_11 № 28 від 15 червня 1944 року знаходиться у відділі ДРАЦС Амвросіївського районного управління юстиції в Донецькій області (тимчасово окупована територія), тому Покровський РАЦС не може внести виправлення/зміни до вищевказаного запису.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого повторно 11 жовтня 1979 року, батьками ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

13 січня 1966 року ОСОБА_15 зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_14 », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5 , виданим повторно 03 жовтня 1979 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла в с. Харцизьку Донецької області, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 74 від 15 квітня 2020 року та довідкою про причину смерті № 74 від 15 квітня 2021 року, виданими центральною міською лікарнею м. Харцизька № 1.

Аналізуючи зазначені документи, враховуючи, що в свідоцтві про народження померлої ОСОБА_3 та в довідці про народження батька ОСОБА_1 № 1693/11.1-28 від 01 вересня 2020 року батьками записані ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , тобто одні й ті самі особи, по батькові ОСОБА_3 та ОСОБА_11 походить від імені їх батька ОСОБА_12 , суд прийшов до висновку, що вони є рідними братом та сестрою, і як наслідок ОСОБА_3 є рідною тіткою ОСОБА_1 .

Факт родинних відносин між заявницею та ОСОБА_3 підтверджений також поясненнями свідка.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, заявниця є його дружиною. У батька ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 ») ОСОБА_4 була рідна сестра ОСОБА_3 .

Представник заявниці звернувся до Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), де йому було відмовлено у реєстрації смерті ОСОБА_3 , оскільки ним пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Враховуючи, що надане заявницею свідоцтво про смерть ОСОБА_3 не може бути прийнято органом державної реєстрації актів цивільного стану у якості підтвердження факту смерті останньої, отримати свідоцтво про смерть тітки на бланку українського зразка у м. Харцизьку Донецької області, яке є територією, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження у зв`язку з проведенням операції об`єднаних сил, очевидно не може, необхідно застосувати інші механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту прав, свобод і законних інтересів заявника.

При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 15 від 25.05.98) рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Заявниця не має документу, передбаченого діючим законодавством України, для реєстрації смерті своєї тітки, що унеможливлює отримання нею свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України.

Встановлення факту смерті ОСОБА_3 має для ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки дозволяє отримати вказане свідоцтво.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вимог заявниці про встановлення факту родинних відносин між нею та її тіткою ОСОБА_3 та встановлення факту смерті останньої.

На підставі вищезазначеного та керуючись Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст.ст. 4, 13, 18, 293, 315-319, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 ( АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 , а саме - факт того, що ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце народження м. Амвросіївка, Донецька область, Україна, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , місце смерті Україна, Донецька область, м. Харцизьк, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , причина смерті хронічна ішемічна хвороба серця.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 31 травня 2021 року.

Суддя О. М. Вірченко