ПОСТАНОВА

Іменем України

31 травня 2021 року м. Кропивницький

справа № 389/2666/20

провадження № 22-ц/4809/739/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

учасники справи:

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ;

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 січня 2021 року у складі судді Берднікової Г.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову посилався на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 14.09.2011.

Зазначає, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 16400 грн.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ними Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві.

14.06.2018 відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості і зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 07 вересня 2020 року має заборгованість 35844,96 грн, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту 25749,8 грн, у тому числі заборгованості за поточним тілом кредиту 0,00 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту 25749,8 грн; заборгованості за нарахованими відсотками 0,00 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 0,00 грн; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 в сумі 1713,9 грн; нарахованої пені 8381,26 грн; нарахованої комісії 0,00 грн. Позивач просив стягнути суму боргу та сплачений судовий збір.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 січня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість в сумі 16400 грн та судовий збір у розмірі 961,71 грн у решті позовних вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку, що в анкеті-заяві позичальника від 14.09.2011 відсутня домовленість сторін про встановлення процентної ставки, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені та штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру та відсутня сума наданого кредиту.

Крім того, суд не взяв до уваги витяг з тарифів та умов і правила надання банківських послуг, оскільки вони не містять підпису позичальника.

Суд вважає, що надані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виписка за договором № б/н станом на 09 вересня 2020 року по картці НОМЕР_1 , довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки та довідка про надання кредитних карток за договором не підтверджують факту видачі відповідачу кредиту на умовах, на які вказує позивач.

Суд зазначив, що відсутні підстави для стягнення відсотків згідно ст. 625 ЦК України, оскільки позивачем достовірно не доведено момент виникнення обов`язку у відповідача зі сплати коштів, а відповідальність настає саме за прострочення виконання зобов`язання щодо певної суми.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених вимог щодо стягнення заборгованості за частиною тіла кредиту, відсотків, пені та штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що відповідач особистим підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Отже, заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Щодо встановлення та зміну кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладання договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Зазначає, що частково задовольняючи позовні в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи та не звернув увагу, що кредитний ліміт в подальшому було збільшено відповідно до умов укладеного договору.

Також, посилається на те, що відповідач після отримання картки здійснив дії щодо її активації, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору.

Зокрема, з виписки про рух коштів вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах розраховувався за товари та послуги, частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватись кредитними коштами, що у свою чергу є неможливим без отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Звертає увагу, що в заяві-анкеті відповідача зазначено, що банк має право в будь-яки момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.

Вважає, що основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування.

Таким чином суд першої інстанції прийнявши рішення про відмову в задоволенні частини позовних вимог (щодо стягнення частини заборгованості за тілом кредиту та заборгованості користування кредиту) неповно та не всебічно з`ясував обставини справи, допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права.

Тож позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні частини заборгованості по тілу кредиту, відсотків пені та штрафів та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Судом встановлено, що 14 червня 2018 року відбулася державна реєстрація та змінено найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Привабанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Привабанк».

14 вересня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір без номеру, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому змінювався, 31 січня 2017 року його було максимально збільшено до 16400 грн.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився із зазначеним договором до його укладення, який був наданий йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, без зазначення його затвердження та прийняття банком.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором від 14 вересня 2011 року, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору банк станом на 07 вересня 2020 року має заборгованість 35844,96 грн, яка складається із заборгованості: за тілом кредита 25749,8 грн, у тому числі заборгованості за поточним тілом кредиту 0,00 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту 25749,8 грн; заборгованості за нарахованими відсотками 0 грн. 00 коп.; заборгованості за простроченими відсотками 0,00 грн; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 в сумі 1713,9 грн; нарахованої пені 8381,26 грн; нарахованої комісії 0,00 грн. Позивач просив стягнути суму боргу та сплачений судовий збір.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення частини тіла кредиту, а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 зазначеного Закону, фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Так, судом встановлено, що 14.09.2011 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт, або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) (ч. 1 ст. 633 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом банк зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка підписана сторонами, умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір із встановленням кредитного ліміту на картку який у подальшому було збільшено до 16400 грн.

Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, остання містить інформацію про бажаний кредитний ліміт.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).

Також, з матеріалів справи вбачається, що згідно довідки про зміну умов кредитування кредитний ліміт неодноразово змінювався: 20.08.2012 16000 грн; 31.01.2017 16400 грн; 13.05.2019 0,00 грн. (а.с. 16)

У справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували збільшення кредитного ліміту за межі 16400 грн.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення всієї заборгованості за тілом кредиту та залишення рішення суду першої інстанції в цій частині без змін.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відмовляючи позивачу в задоволенні його вимоги про стягнення процентів, у зв`язку з недоведеністю позивачем моменту виникнення такого обов`язку, суд першої інстанції не звернув уваги, що у розрахунку заборгованості (а.с. 14) чітко зазначено, що перебіг заборгованості почав формуватись з 01.02.2020.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачені нею індекс інфляції та проценти є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Зокрема, проценти від простроченої суми зобов`язання забезпечують захист майнового інтересу кредитора, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розмір таких процентів встановлено законом і становить три проценти річних від простроченої суми, але цей розмір може бути змінений за домовленістю сторін договору.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України почалась з 01.02.2020. Позивач, у розрахунку заборгованості встановив відсоток річних 84%. Однак у справі відсутні будь-які належні докази застосування відсоткової ставки вищої ніж та, що зазначена у ст. 625 ЦК України. Тому колегія суддів робить висновок, що позивач вправі вимагати стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки розрахунок заборгованості наданий банком здійснений із застосуванням відсоткової ставки 84%, що є неправильним, тому колегією суддів зроблено власний розрахунок який підлягає стягненню за період з 01.02.2020 по 07.09.2020.

Аналізуючи розрахунок заборгованості наданий банком, заборгованість за процентами виникла за 220 днів, тому стягненню за 3 відсотка річних підлягає 296,5 грн (16400 х 3 : 100 : 365 х 220 = 296,5 де 16400 сума простроченої заборгованості, 220 кількість днів прострочення з 01.02.2020 по 07.09.2020)

Всього сума трьох процентів річних за визначений позивачем час прострочення виконання зобов`язання становить 296,5 грн і підлягає стягненню з відповідача.

Стосовно вимог позивача про стягнення пені колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Мотивуючи заборгованість за пенею, позивач посилається на Умови та правила надання банківських послуг та на Тарифи обслуговування кредитних карток «Універсальна». Однак, суд погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відмови у стягненні пені та штрафів виходячи з наступного.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», витяг тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог не підписані відповідачем, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з умов та тарифів розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Як і у справі № 342/180/17, яку переглядала Велика Палата Верховного Суду, так і в цій справі відсутні дані про те, що саме такі умови та правила надання банківських послуг мав на увазі відповідач на час укладення договору з позивачем, тобто станом на 03.11.2015.

Колегія суддів зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір,а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

З огляду на відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, Тарифи, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір сплати пені, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2020 року у справі № 759/5029/18.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 296,5 грн.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати понесені відповідачем документально підтверджуються в матеріалах справи: за подачу позовної заяви в розмірі 2102,00 грн, за подачу апеляційної скарги в розмірі 3153,00 грн (а.с. 4; а.с.101).

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 42 грн із розрахунку: 35844,96 грн (заявлені вимоги): 296,5 грн (задоволені позовні вимоги) = 0,8% від 5255,00 грн сплаченого судового збору = 42 грн.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За таких обставин, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

В іншій частині, що оскаржується рішення суду залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 376, 381, 382-384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду м. Кіровоград від 26 січня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про стягнення відсотків скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» 296 гривень (двісті дев`яносто шість) 50 копійок заборгованості за відсотками від простроченої суми зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» 42 гривні (сорок дві) 00 копійок в рахунок компенсації судового збору.

В іншій частині, що оскаржується, рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко