Єдиний унікальний номер 728/1962/20
Номер провадження 2/728/37/21
21 січня 2021 року місто Бахмач
Бахмацький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді - Пархоменка П.І.
секретаря судового засідання Горбач Н.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмачі цивільну справу
вимоги позивача: про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
учасники справи - не з`явилися
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
1. 6 листопада 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
2. Позов обґрунтувала тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.
3. На даний час відповідач зареєстрований в будинку позивача, користуючись своїм правом проживання вчиняє насильство по відношенню до позивача та їх дітей і добровільно не бажає знятися з реєстрації.
4. Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24 вересня 2020 року стосовно відповідача було видано обмежувальний припис із забороною відповідачу перебувати у місці спільного проживання із позивачем, наближатися на відстані 50 метрів до неї.
5. У зв`язку з викладеними обставинами проживання позивача та відповідача в одному будинку є неможливим.
6. В подальшому позивач в порядку статті 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) змінила предмет позову (а.с.24-26) та просила припинити право користування відповідачем спірним будинком та виселити його.
7. Відповідач відзиву на позов не надав.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
8. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи.
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
9. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (стаття 128 ЦПК), в судове засідання не з`явився, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом постановлено ухвалу про заочний справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
10. Ухвалою суду (а.с.13-14) було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного провадження.
11. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини встановлені Судом.
12. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 4091498 від 29 травня 2013 року (а.с.34) та договором купівлі-продажу житлового будинку від 29 травня 2013 року (а.с.32-33) підтверджується, що позивач є власником будинку та земельної ділянки, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих під АДРЕСА_1 .
13. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою разом з позивачем та неповнолітніми дітьми, що підтверджується довідкою Бахмацької міської ради Чернігівської області від 22 жовтня 2020 року за № 4615 (а.с.5) та домовою книгою для прописки громадян (а.с.29-31).
14. Позивач та відповідач з 4 серпня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 2 липня 2020 року (а.с.48-49).
17. Постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2020 року (а.с.44) підтверджується, що ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, тобто вчинення насильства в сім`ї.
18. Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24 вересня 2020 року (а.с.45-47) видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк 6 (шість) місяців та заборонено:
18.1. перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 ;
18.2. наближатися на відстань 50 метрів до місця проживання (перебування), навчання дітей, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;
18.3. вести листування, телефонні розмови з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
V. Оцінка Суду.
19. Між сторонами виник спір щодо права відповідача на проживання в будинку, який належить позивачу (див. пункт 1).
20. При цьому доводи позивача про необхідність виселення відповідача ґрунтуються не тільки на її правомочностях, як власника будинку, а й на загрозах для її життя у зв`язку із застосуванням зі сторони відповідача домашнього насильства (див. пункти 2-5).
21. Відповідач будь-яких доказів в спростування позовних вимог не надав (див. пункт 7).
22. В спірних правовідносинах Суд враховує, що, як проблема домашнього насильства, так і проблема виселення із житла може охоплюватись гарантіями, передбаченими статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (див. для прикладу пункт 79 рішення Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) по справі «Левчук проти України» [1], рішення ЄСПЛ по справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» [2]).
23. З іншої сторони в даній справі мова йде про використання будинку позивачем, яка є його власником (див. пункт 12) та встановленням такої можливості для відповідача, який власником не являється.
24. У зв`язку із чим у справі для дослідження обґрунтованості втручання у права сторін Суд аналізує спірну ситуацію з точки зору «домашнього насильства», як елементу статті 8 Конвенції (див. для прикладу згадуване рішення ЄСПЛ по справі «Левчук проти України»).
25. Суд обов`язково звертає увагу на те, що в даному випадку ставиться питання про виселення особи з приміщення, яке належить іншій особі, а тому особливості взаємовідносин приватної власності зменшують рівень захисту, який надається особам не власникам, відповідно до статті 8 Конвенції, це стосується, як процесуальних гарантій, так і міри судового контролю (див. для прикладу пункти 38-46 рішення ЄСПЛ по справі «F.J.M. проти Сполученого Королівства» [3]).
26. Отже, дійсно втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див. пункт 41 згадуваного рішення ЄСПЛ по справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).
27. Але втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. для прикладу пункт 47 рішення ЄСПЛ по справі «Савіни проти України» [4]).
28. В спірних правовідносинах Суд враховує, що право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК).
29. Але відповідно до статті 14 ЦК цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
30. Статтями 15, 16, 20 ЦК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
31. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК, проживання у будинку, що є об`єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об`єктом власності.
32. Відповідно до статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
33. Згідно із частиною першою статті 156 ЖК та частиною першою статті 405 ЦК члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.
35. Але частина друга статті 406 ЦК містить положення про те, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
36. При цьому позивач, як спосіб захисту обрала припинення сервітуту (див. пункт 6).
37. Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
38. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «легітимним цілям», Суд знаходить, що в даних правовідносинах втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача та її дітей (її права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, стосується безпеки позивача, про що нею зазначено в позовній заяві), що підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».
39. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, хоче звернутись до підходів, які були використанні ЄСПЛ у згадуваній справі «Левчук проти України і яка стосувалась позитивних обов`язків держави у справах щодо домашнього насильства.
40. Заявниця у згадуваній справі представила достовірні твердження про те, що протягом тривалого періоду часу вона зазнавала фізичного насильства, залякування та погроз з боку її колишнього чоловіка, з яким вона досі живе у квартирі. Ці події вплинули на стабільність її фізичного та психологічного стану, і тому вони стосуються сфери приватного життя за змістом статті 8 Конвенції. Ці події схожим чином вплинули на її право на користування помешканням без насильства, яке також захищене статтею 8 (див. пункт 81)
41. Далі ЄСПЛ звернув увагу, що він раніше вказував у своїй судовій практиці, що виселення є найбільш крайнім заходом втручанням у право людини на повагу до житла, гарантоване статтею 8 Конвенції. Однак він також заявив, що втручання національних органів влади в особисті права, передбачені статтею 8, може бути необхідним для захисту здоров`я та прав інших. Більше того, у контексті статті 2 Суд зазначив, що у справах про домашнє насильство права кривдників не можуть переважати права жертв, зокрема, на фізичну та психологічну недоторканість (пункт 84).
42. Отже в даних правовідносинах співставляючи конкуруючі інтереси позивача та відповідача Суд враховує, що позивач є власником будинку і під час проживання в ньому відповідача (не власника) вона зазнавала систематичного насильства з його боку (див. пункт 15-18).
43. Одним із засобів по припиненню його застосування було застосування обмежувального припису із забороною проживання в спірному будинку (див. пункт 18).
44. А тому у випадку відхилення вимог про виселення може виникнути ситуація щодо ризику майбутнього психологічного й фізичного насильства, з яким стикалися позивач та її діти (див. пункт 90 згадуваного рішення ЄСПЛ «Левчук проти України).
45. І навпаки задоволення вимог позивача щодо «виселення її колишнього чоловіка» буде відповідати позитивному зобов`язанню держави забезпечити ефективний захист заявниці від домашнього насильства.
46. При цьому, відповідач вже не проживає в спірному будинковолодінні, має інше місце проживання, не є власником житла, в якому проживає позивач, а тому його виселення не буде свідчити про втрату ним житла взагалі (додатково про обмеження гарантій при виселені з приватного житла див. пункт 25) і в свою чергу буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».
47. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.
керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити повністю.
2. Припинити право ОСОБА_2 користування будинком, який розташований по АДРЕСА_1 .
3. Виселити ОСОБА_2 з будинку, який розташований по АДРЕСА_1 .
4. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
5. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
6. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
7. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Бахмацький районний суд Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Бахмацького районного суду

Чернігівської області П.І. Пархоменко

[1] рішення ЄСПЛ по справі «Левчук проти України» // https://rm.coe.int/case-of-levchuk-v-ukraine-in-ukrainian-upd/16809fdc12

[2] рішення ЄСПЛ по справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» // https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_774#Text

[3] рішення ЄСПЛ по справі «F.J.M. проти Сполученого Королівства» // https://hudoc.echr.coe.int/eng#%22tabview%22:[%22document%22],%22itemid%22:[%22001-188124%22]\

[4] пункт 47 рішення ЄСПЛ по справі «Савіни проти України» // https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_454#Text

[5] постанова Верховного Суду від 14 серпня 2019 року по справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18) // https://reyestr.court.gov.ua/Review/83749229