АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року

м. Чернівці

справа № 725/896/20

провадження 822/43/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Чубрей І.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 вересня 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Вольська-Тонієвич О.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя.

Просила суд:

-розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 27 липня 2017 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис за №1362;

- встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з літа 2004 року по липень 2017 року;

- визнати за нею право власності на Ѕ частину транспортного засобу марки «Lexus RX», 2006р.в., н.з. НОМЕР_1 ;

-визнати за нею право власності на Ѕ частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 67,5кв.м., в тому числі житловою 34,5кв.м.;

-визнати за нею право власності на Ѕ частину нежилих приміщень №96-1-96-7 по АДРЕСА_2 , загальною площею 85,30кв.м.;

- визнати за нею право власності на Ѕ частину майнових прав на паркомісце (підземний паркінг), загальною площею 21,80 кв.м. будівельний АДРЕСА_3 .

Позов обґрунтовано тим, що з липня 1985 року по грудень 2001 року сторони перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Влітку 2004 року сторони примирились, почали проживати з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, підтримували фактичні шлюбні відносини, вели спільне господарство, мали спільний дохід та бюджет, в подальшому, повторно зареєстрували шлюб в липні 2017 року. На день звернення до суду з даним позовом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Враховуючи, що подружнє життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, позивачка вважає, що примирення між ними є неможливим. Майно набуте під час зареєстрованого шлюбу та спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вважає об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27 липня 2017 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис за №1362, розірвано.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`ю без реєстрації шлюбу з літа 2004 року по липень 2017 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину транспортного засобу марки «Lexus RX», 2006 року випуску, н.з. НОМЕР_1 ;

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 67,5кв.м., в тому числі житловою 34,5кв.м.;

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину нежилих приміщень №96-1-96-7 по АДРЕСА_2 , загальною площею 85,30кв.м.;

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину майнових прав на паркомісце (підземний паркінг), загальною площею 21,80 кв.м. будівельний АДРЕСА_3 .

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактичних шлюбних відносин, ведення ними спільного господарства та бюджету підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.

Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що в період з 2004 по 2017 роки ні позивачка, ні відповідач в іншому шлюбі не перебували. В період з 2004 по 2016 роки зареєстрованим місцем проживання відповідача були квартира АДРЕСА_4 та квартира АДРЕСА_5 , власницею яких була покійна матір позивачки.

Показами свідків, допитаних в судовому засіданні, встановлено, що позивачка та відповідач разом проживали, виховували дітей, мали спільні права та обов`язки, вели спільний бюджет, разом працювали, тобто між ними склались усталені відносини притаманні подружжю.

Судом першої інстанції також надано оцінку письмовим доказам наявним в матеріалах справи, зокрема, договору виконання робіт №1 від 05 січня 2011 року укладеного між позивачкою та відповідачем. Умовами вказаного договору визначено, що позивачка та відповідач разом працювали, позивачка допомагала відповідачу у здійснені підприємницької діяльності. Факт наявності між сторонами шлюбно-сімейних відносин судом першої інстанції було встановлено доведеним факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з літа 2004 року по липень 2017 року та визнано рівними частки позивачки та відповідача у спірному майні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, судом не надано оцінку доказам, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, зробив помилковий висновок, що позивачкою ОСОБА_1 доведено належними та допустимими доказами факт спільного проживання однією сім`єю. Доводи позивачки грунтуються лише на показах свідків.

Суд при ухваленні рішення не врахував, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Проте позивачкою таких доказів суду не було надано.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилається на те, що аргументи ОСОБА_2 викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Зокрема, зазначає, що твердження апелянта, що вона як позивачка не надала доказів, крім показів свідків щодо факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, є необ`єктивними, надуманими та спростовуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Крім того, допитані в судових засіданнях в суді першої інстанції свідки, в тому числі заявлені і відповідачем ОСОБА_2 не спростували факт спільного проживання сторін однією сім`єю, спільного ведення господарства, наявності взаємних прав та обов`язків перебуванням у відносинах, що притаманні подружжю, в період часу з 2004 по 2017 роки. Показами свідків не підтвердились доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що спірне майно куплено за особисті гроші відповідача, які він отримав як дохід від зайняття підприємницькою діяльністю.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 27 липня 1985 року до 12 грудня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 11 березня 2002 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції місто Чернівці, витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного імені серії АМЕ №554173, а також відповідними відмітками в паспорті громадянина України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

27 липня 2017 року, Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ В Чернівецькій області повторно зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , актовий запис №1362.

В період між розірванням першого шлюбу та укладенням повторного (2001- 2017 рр.) ні позивачка, ні відповідач у будь-якому іншому шлюбі не перебували.

01 жовтня 2008 року, відповідач ОСОБА_2 зареєстрував право власності на нежилі приміщення №96-1 - 96-7 загальною площею 85,30 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом на нерухоме майно серії НОМЕР_4 від 11вересня 2008 року.

03 червня 2014 року між ОСОБА_2 та Обслуговуючим Житлово-будівельного кооперативу «Мікрорайон Зоряний» укладено кооперативний договір №11-06/14 про порядок сплати пайового внеску членом кооперативу та закріплення за ним паю у житлово-будівельному кооперативі «Мікрорайон Зоряний». Предметом даного договору є пай у пайовому фонді кооперативу, який являє собою квартиру №42 (номер квартири буде уточнений після отримання технічного паспорту на будинок) на поверсі №2, блок - секції №» (2 під`їзд) у 9-поверховому житловому будинку, будівництво якого здійснюється за адресою: АДРЕСА_9 .

08 вересня 2016 року відповідач зареєстрував за собою право власності на вищевказану квартиру, загальною площею 67,5 (кв.м), житлова площа 34,5 кв.м..

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , ОСОБА_2 є власником транспортного засобу Lexus RX, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Після укладення повторного шлюбу, 23 січня 2019 року, відповідач уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будмонтаж-2001» договір купівлі- продажу майнових прав на паркомісце. Загальна вартість паркомісця орієнтовно становить 304 982 гривень, що є еквівалентом 10 900 доларів США.

Згідно довідки наданої ТОВ «Будмонтаж-2001» від 14 квітня 2020 року за вказаним договором відповідач сплатив 10 900 доларів США, що становить 100% вартості майнових прав на паркомісце.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2020 № 336/6705/17 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Верховний Суд України у постанові від 05 жовтня 2020 №209/3854/19 висловив правову позицію, за якою майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження N 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі N 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання [за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 554/8023/15-ц [провадження N 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки [статті 3, 74 СК України)».

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин [фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи [частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь- які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин [фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Вирішуючи спір у цій справі та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач належними та допустимими доказами довела факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з літа 2004 року по липень 2017 року, а тому має право на половину спільного сумісного майна, набутого ними за цей час в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Так, згідно копії паспортів громадянина України позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , в період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу - з весни 2004 року по липень 2017 року (понад 13 років) не перебували у будь-якому іншому шлюбі.

Показами свідків допитаних в судовому засіданні було встановлено, що починаючи з 2004 року до 2016 року сторони проживали разом за адресою: АДРЕСА_8 .

Син подружжя, допитаний в судовому засіданні в якості свідка, надав суду пояснення в яких зазначив, що позивачка та відповідач спільно вели побут та мали спільні витрати пов`язані з утриманням квартири, харчуванням, купівлею майна спільного користування, разом несли витрати пов`язані з ремонтом приміщення, а також працювали в лікувальному кабінеті. Зазначив, що сторони продовжували проживали разом також після того, як діти почали проживати окремо від батьків.

Пізніше, сторони разом переїхали жити до нового помешкання за адресою: АДРЕСА_9 .

Показами свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та інших підтверджується, що сторони разом облаштовували нове помешкання: позичка радилась із свідками на рахунок ремонту, сантехніки, інтер`єру квартири. Сторони разом обирали та купували квартиру та меблі, облаштовували побут, робили ремонт.

Що стосується наявності у сторін спільного прибутку, спільної праці та придбання спірного майна за спільні грошові кошти сторін, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Судом встановлено, що 05 січня 2011 року між Приватним підприємцем ОСОБА_2 (далі - фізична особа) та ОСОБА_1 (діла- виконавець) було укладено договір виконання робіт №1.

Відповідно до розділу І договору, фізична особа доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання по виконанню допоміжних робіт в діяльності підприємця, а саме, роботи пов`язані з консультуванням та виконанням медичної практики фізичної особи.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що виконання зобов`язання за цим договором по оплаті праці виконавця здійснюється на безоплатній основі, так як виконавець є членом сім`ї.

Відповідно до п.2.4. договору, виконавець зобов`язаний старанно та сумлінно виконувати обов`язки лікаря- ендокринолога згідно штатного розкладу.

Згідно штатного розкладу від 05 січня 2011 року затвердженого ПП ОСОБА_2 з місячним фондом заробітної плати складає 0,00 гривень, штат працівників - 2 одиниці:

- ОСОБА_2 на посаді лікаря-ортопеда-травматолога, посадовий оклад 0,00 гривень;

- ОСОБА_1 на посаді лікаря-ендокринолога, посадовий оклад 0,00 гривень.

Позивачкою надано витяг з веб-сайту лікувального кабінету належного відповідачу, на якому розміщено її фото разом з іншими спеціалістами лікувального кабінету.

Обставини створення сайту та розміщення на ньому даної публікації підтверджуються також й показами свідка ОСОБА_8 , який на замовлення відповідача створив даний сайт та розмістив там інформацію про спеціалістів клініки, у тому числі й про позивачку.

Вищевказані обставини відповідачем не спростовано, в той час як свідки заявлені стороною відповідача підтвердили факт того, що позивачка працювала разом з відповідачем в лікувальному кабінеті : вела запис пацієнтів, розрахувала клієнтів, видавала їм ліки, прибирала в кабінеті та інше.

З письмових доказів наявних в матеріалах справи також вбачається можливим встановити, що за весь період подружніх відносин, і позивачка і відповідач працювали, мали постійне джерело доходу та здійснювали трудову діяльність.

Згідно копій трудової книги позивачки серії НОМЕР_6 , в період часу з 06 вересня 1987 року до 12 січня 2015 року, остання працювала на різних посадах в медичних закладах, здебільшого лікарем - ендокринологом (том 1, а.с.155-156).

Окрім того, в матеріалах справи наявна копія договору купівлі- продажу квартири від 16 лютого 2017 року, згідно умов даного договору позивачка відчужила належну їй двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_8 , що свідчить про наявність в позивачки грошових коштів.

В матеріалах справи наявні фото з сімейного архіву за 2004-2017 роки, на яких зображено позивачку та відповідача разом під час спільного відпочинку, відкриття клініки, тощо.

В своїй сукупності, всі вищевказані письмові докази та покази свідків підтверджують факт наявності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносин притаманних подружжю в період часу з літа 2004 року по липень 2017 року, а також придбання спірного майна за спільні кошти подружжя.

Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для поділу майна подружжя, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч 2. ст. 372 Цивільного кодексу та положень ст. 60, ч. 1 ст. 70, Сімейного кодексу України, у випадку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна жінки та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не зазначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс18).

Оскільки, спірне майно набуте сторонами під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та за спільні кошти, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, визнавши за позивачкою право власності на 1/2 його частину.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірне майно купувалося саме за кошти ОСОБА_2 не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та цим доводам вже була надана оцінка судом першої інстанції. Відповідач не спростував презумпцію спільності майна, набутого під час фактичних шлюбних стосунків.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зроблено обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною власністю та визнання права власності на 1/2 частину майна на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами.

При цьому, судом надано належну правову оцінку доказам: фотокарткам, що підтверджують проведення вказаними особами дозвілля та відпочинку разом; показанням свідків, які підтвердили наявність між позивачем та відповідачем відносин, що виражались у взаємній любові, повазі, взаєморозумінні та взаємодопомозі, що є моральною основою шлюбу, а також іншим доказам, які у їх сукупності свідчать про перебування зазначених осіб у фактичних шлюбних відносинах.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 понесла судові витрати в розмірі 9956 гривень на оплату професійної правничої допомоги, яка була їй надана адвокатом Поляк М.В., що підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги № 14/20 від 28 січня 2020 року, актом про надані послуги у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції від 21 січня 2021 року (т.2 а.с.229), ордером серія СЕ №1015725 від 14 грудня 2020 року(т.2 а.с.222 зворот).

Враховуючи наведене, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9956 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 вересня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9956 гривень на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 29 січня 2021 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді : О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна