Справа № 761/1960/20 Головуючий 1 інстанція -Кондратенко О.О.
Провадження № 22-ц/824/5714/2021 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 травня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Стрюкової Ірини Олександрівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 28 грудня 2015 року між його батьком ОСОБА_2 і ПАТ «КБ « Хрещатик» було укладено договір банківського вкладу «Новорічний старт» № 238D-649251, за умовами якого ОСОБА_2 було внесено, а банком прийнято грошові кошти в національній валюті на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 в сумі 50000 грн. на термін з 28 грудня 2015 року по 28 червня 2016 року, з можливістю автоматичного продовження (пролонгації) терміну вкладу на аналогічний термін (6 місяців). Процентна ставка на вклад встановлена в розмірі 24,25 % річних.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_2 помер.

05 квітня 2016 року постановою НБУ № 234 ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено у банку тимчасову адміністрацію. Рішенням правління Національного банку України від 02 червня 2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку». Вищезазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» з 06 червня 2016 року до 05 червня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду, якій делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик».

09 червня 2016 року в газеті «Голос України» № 106 (6360) було опубліковано про відкликання банківської ліцензії ПАТ «КБ «Хрещатик» та оголошено про початок приймання вимог кредиторів протягом тридцяти днів від зазначеної дати до 11 липня 2016 року.

Вказував, що відразу після отримання ним 30 вересня 2016 року свідоцтва про право

- 2 -

на спадщину за заповітом, відповідно до якого він успадкував усі грошові вклади батька в ПАТ «КБ «Хрещатик» з відповідними процентами та компенсаційними виплатами по них, він 13 жовтня 2016 року подав заяву Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» про включення його до реєстру кредиторів та виплату коштів згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом в межах гарантованої суми Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Листом від 23 грудня 2016 року № 2-3/312172 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» повідомила його про те, що його вимоги як кредитора не можуть бути включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик», у зв'язку з пропуском визначеного законом строку для пред`явлення цих вимог, 11 липня 2016 року був останнім днем прийняття кредиторських вимог. Окрім того, зазначено, що спадкодавець позивача ОСОБА_2 був асоційованою особою - родичем пов`язаної з банком особи і був включений до переліку пов`язаних з банком осіб.

Вважає, що дії Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» є протиправними, оскільки, підтвердити своє право на вклад він міг лише після отримання свідоцтва про право на спадщину, а тому встановлений Фондом 30-ти денний строк приймання вимог кредиторів пропущено ним з поважних причин. У зв`язку з наведеним просив визнати протиправним рішення Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» Стрюкової І.О. щодо відмови у включенні його як спадкоємця вкладника до переліку (реєстру) кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик»; поновити йому строк на подання заяви про визнання його кредитором ПАТ «КБ «Хрещатик» на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30 вересня 2016 року та зобов`язати Уповноважену особу ФГВФО осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 та включити його кредиторські вимоги до реєстру акцептованих вимог кредиторів у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 11 серпня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» в частині відмови у включенні вимог ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик» та зобов`язано Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик», включивши до нього грошові (кредиторські) вимоги ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, щодо грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаційними виплатами по них, що знаходяться в ПАТ «КБ «Хрещатик». У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог і в цій частині ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що ПАТ «КБ «Хрещатик» ліквідовано, про що 02 жовтня 2020 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Згідно положень ч.4 ст.53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що у день внесення запису до Єдиного державного реєстру повноваження Фонду як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд надсилає до Національного банку України звіт про завершення ліквідації банку. Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і їх ліквідації у випадках встановлених законом (правова

- 3 -

позиція Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі №820/11591/15). Зазначає, що ФГВФО не здійснює самостійно виведення банку з ринку, а делегує частину своїх повноважень уповноваженій особі на здійснення тимчасової адміністрації (ліквідації) банку. ФГВФО не є правонаступником Банку, а лише виступає його ліквідатором, а відповідно в рамках чинного законодавства, не зобов`язаний виконувати судові рішення після ліквідації неплатоспроможного Банку. До завершення ліквідації неплатоспроможного банку ФГВФО зобов`язаний забезпечити збереженість архівних документів неплатоспроможного банку і передати їх на зберігання до Національного банку України. Останній зобов`язаний прийняти документи на зберігання по мірі їх подання Фондом. Оскільки ліквідація ПАТ «КБ «Хрещатик» завершена після внесення до Єдиногодержавного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису, усі документи передано до на зберігання до Національного банку України, а повноваження Фонду, як ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик» припинено. Судом першої інстанції не досліджено належним чином порядок складення, затвердження та внесення змін до реєстру кредиторів. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією ФГВФО. Подібні норми також були закріплені і в рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 05 липня 2012 року №2 «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», яке зареєстроване в МЮ України 14 вересня 2012 року за №1581/21893 (в редакції чинній на момент затвердження акцептованого реєстру кредиторів). Вимоги спадкоємців задовольняються, якщо до реєстру кредиторів були включені вимоги самих кредиторів, а безпосередньо вкладник ОСОБА_2 не заявив до банку свої кредиторські вимоги, а тому позивачу як спадкоємцю відмовлено у задоволенні його заяви від 13 жовтня 2016 року враховуючи приписи Положення. Вважає, що суд не дослідив повно та всебічно зібрані у справі докази, не встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, неправильно застосував ст.ст.26, 36, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та норми Положення №2, а тому ухвалив рішення з грубим порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, яке підлягає застосуванню.

Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне та обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду, просив залишити в силі оскаржуване рішення.

В суді апеляційної інстанції представник ФГВФО адвокат Музичук Л.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва як незаконне.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Упоноважена особа ФГВФО належно повідомлялася про час розгляду справи, до суду не з`явилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки

- 4 -

поважністюпричин пропуску позивачем тридцятиденного строку для звернення з відповідною заявою.

При цьому суд виходив з того, що позбавлення позивача права претендувати на отримання банківського вкладу через пропуск тридцяти денного строку для звернення до Фонду з вимогами стане для позивача надмірним тягарем і у розумінні ст.1Першого протоколу до Конвенції не буде пропорційним меті, з якою цей строк у Законі був встановлений, а тому, з метою захисту прав позивача, суд вважає вірним зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик», включивши до нього грошові (кредиторські) вимоги позивача, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом до дев'ятої черги.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1 ст.1058 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі.

У ч.3 ст.1060 ЦК України зазначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 грудня 2015 року між батьком позивача ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір банківського вкладу «Новорічний старт» № 238D-649251, відповідно до якого ОСОБА_2 було внесено, а банком прийнято грошові кошти в національній валюті на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 в сумі 50000 грн. на термін з 28 грудня 2015 року по 28 червня 2016 року із щомісячною сплатою процентів та можливістю автоматичного продовження (пролонгації) терміну вкладу на аналогічний термін (6 місяців). Процентна ставка на вклад встановлюється в розмірі 24,25% річних.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 .Спадщину після смерті батька прийняв позивач шляхом подання відповідної заяви до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України ). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1 ст.1296 ЦК України).

05 квітня 2016 року постановою Національного банку України № 234 ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії неплатоспроможних. Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку шляхом запровадженням в ньому

- 5 -

тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05 квітня 2016 року до 04 травня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду, якій делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені ст.ст.37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

21 квітня 2016 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 560, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» з 05 травня 2016 року до 04 червня 2016 року включно, а також на цей же період продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

Відповідно до рішення правління Національного банку України від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» з 06 червня 2016 року до 05 червня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені, зокрема, ст.ст.37, 38, 47-52, 521, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на два роки з 06 червня 2016 року до 05 червня 2018 року включно. Відповідно до повноважень 24 травня 2018 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 1452 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» строком на два роки з 06 червня 2018 року до 05 червня 2020 року включно.

Відповідно до ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, яка не може бути меншою 200000 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку, що не входять до гарантованих виплат, або що їх перевищують, на суму перевищення.

За умовами до п.3 ч.1 ст.48 вказаного Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить до нього зміни) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч.1 ст.49 цього ж Закону, Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст.45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються

- 6 -

погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Отже, про свої вимоги до банку кредитор зобов`язаний заявити у межах тридцяти днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку.

У зв`язку з прийняттям рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик», 09 червня 2016 року в газеті «Голос України» № 106 (6360) було опубліковано рішення про відкликання банківської ліцензії ПАТ «КБ «Хрещатик» та оголошено про початок приймання вимог кредиторів протягом тридцяти днів від зазначеної дати до 11 липня 2016 року включно.

Також судом встановлено, що 30 вересня 2016 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори на ім' позивачавидано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті батька ОСОБА_2 . Спадщина включає усі грошові вклади померлого в ПАТ «КБ «Хрещатик» з відповідними відсотками та компенсаційними виплатами по них.

13 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженої особи Фонду із заявою про включення його до реєстру кредиторів або виплати кошти згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом в межах гарантованої суми ФГВФО.

Листом уповноваженої особи Фонду від 23 грудня 2016 року позивачувідмовлено у прийнятті заяви про визнання кредитором та повернення коштів з посиланням на те, що заява надійшла з після закінчення строку прийняття кредиторських вимог, який був встановлений до 11 липня 2016 року включно. Крім того, у листі зазначено, що померлий ОСОБА_2 був асоційованою особою - родичем пов`язаної з банком особи ( ОСОБА_3 ) та був включений до переліку пов`язаних з банком осіб, у зв`язку з чим ОСОБА_1 , відповідно до ст.26 Закону, не може бути включений до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач зазначав, що отримання ним свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька лише 30 вересня 2016 року ніяк не залежало від його волі і призвело до пропущення строку на подання відповідної заяви про включення його вимог до реєстру кредиторів.

Такі аргументи позивача є обгрунтованими, оскільки згідно ч.1 ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

З урахуванням встановлених обставин справи, а також враховуючи те, що закон не передбачає заборони щодо поновлення такого строку у разі його пропуску з поважних причин, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, що подання позивачем заяви пізніше встановленого строку не може бути підставою для позбавлення його законних прав на включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів як вкладника банку.

Вказане узгоджується з приписами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно ч.2 ст.1 якогометою діяльності Фонду та Уповноваженої особи Фонду є захист прав і законних інтересів вкладників банків, а не створення штучних перешкод для отримання коштів, а згідно п.3 ч.1 ст.48 Фонд та його уповноважена особа наділені повноваженнями вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Згідно положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право мирно володіти своїм майном та неможливість позбавлення особи свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права закріплені у статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

- 7 -

Неможливість вкладників забрати заощадження (депозит) з рахунків у банках через відсутність коштів, через передбачене законом замороження рахунків, або через нездатність національних органів вжити заходів з метою надання таким вкладникам можливості розпоряджатися їхніми заощадженнями Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розглядає як втручання в ефективне користування правом мирно володіти майном, що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) або як незабезпечення користуванням цим правом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Alisic and Others v. Bosnia and Herzegovina, Croatia, Serbia, Slovenia and the former Yugoslav Republic of Macedonia» від 16 липня 2014 року, заява № 60642/08, § 102).

У практиці ЄСПЛ напрацьовані три критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно легітимну мету та чи є захід з втручання у вказане право пропорційним такій меті (див.mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України» («Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine») від 26 червня 2014 року, заява № 68385/10 і 71378/10, § 53).

Принцип пропорційності полягає у встановленні судом справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на майно, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Необхідність досягнення такого балансу відображена у структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу покласти індивідуальний і надмірний тягар (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v. Ukraine») від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, § 168).

Тому, оцінюючи у кожній конкретній справі пропорційність обмежень прав конкретного суб`єкта на підставі тих обставин і фактів, що безпосередньо досліджені судом, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цього суб`єкта, оскільки обмеження його прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Оскільки, Фонд та його уповноважена особа наділені правом вносити зміни до реєстру акцептованиих вимог кредиторів, а суд першої інстанції не встановив обставин, що могли би свідчити про нехтування позивачем його правом на звернення стосовно включення вимог до реєстру акцептованиих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик», колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправомірність судового рішення щодо включення вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку.

Аналогічний правовий висновок сформульовано у ряді постанов Великої Палати Верховного Суду, зокрема: від 20 червня 2018 року у справі № 553/1642/15-ц; від 29 серпня 2018 року у справі № 755/17365/15-ц; від 20 березня 2019 року у справі № 456/450/16-ц та інших, де Велика Палата вказала, що обмеження кредиторів надзвичайно коротким строком на звернення з вимогами про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними, було б непропорційним, а таке втручання у права кредиторів на мирне володіння їх майном - неправомірним. Оскільки Фонд та його уповноважена особа наділені правом вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів, суд, беручи до уваги конкретні обставини

- 8 -

справи, вправі поновити пропущений кредитором строк, визначений у ч.5ст.45 Закону, за умови наявності для цього поважних причин і відсутності обставин, які би могли свідчити про нехтування кредитором його правом заявити вимоги до банку.

За таких обставин суд першої інстанції вірно захистив права позивача і визнав протиправними дії Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» в частині відмови у включенні його вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів та зобов`язав Уповноважену особу внести зміни до реєстру, включивши до нього грошові (кредиторські) вимоги ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки позбавлення позивача права претендувати на отримання банківського вкладу через пропуск тридцяти денного строку стане для нього надмірним тягарему розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ «КБ «Хрещатик» ліквідовано, про що 02 жовтня 2020 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а тому згідно положень ч.4 ст.53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження Фонду як ліквідатора щодо такого банку припинилися, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Припинення ПАТ «КБ «Хрещатик» відбулося після ухвалення судового рішення, а тому не може бути підставою для його скасування (ч.3 ст.377 ЦПК України), оскільки на момент ухвалення рішення повноваження Фонду припинені не були.

Це ж стосується доводів апеляційної скарги про те, що ФГВФО не є правонаступником Банку, а лише виступає його ліквідатором, а відповідно в рамках чинного законодавства, не зобов`язаний виконувати судові рішення після ліквідації неплатоспроможного Банку, які відхиляються, оскільки апеляційний суд перевіряє в межах перегляду законність і обгрутованість судового рішення. Питання його виконання не впливає і не пов`язане із перевіркою законності і обгрунтованості судового рішення.

Доводи скарги про те, що судом першої інстанції не досліджено належним чином порядок складення, затвердження та внесення змін до реєстру кредиторів, встановлений Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затверджений рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 05 липня 2012 року №2 (в редакції чинній на момент затвердження акцептованого реєстру кредиторів), необгрунтовані.

Вказане Положення повністю відповідає вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким керувався суд при ухваленні рішення, в тому числі передбачає можливість включення до проміжного ліквідаційного балансу на підставі рішення суду зобов`язань кредиторів, які не враховувалися в балансі банку на день початку процедури ліквідації та затвердження акцептованих вимог кредиторів.

Доводи скарги про те, що вимоги спадкоємців задовольняються, якщо до реєстру кредиторів були включені вимоги самих кредиторів, а безпосередньо вкладник ОСОБА_2 не заявив до Банку свої кредиторські вимоги, а тому позивачу як спадкоємцю було відмовлено у задоволенні його заяви від 13 жовтня 2016 року враховуючи приписи Положення, необгрунтовані.

По-перше, вкладник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до початку процедури виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку.

По-друге, п 4.30 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку передбачає, що уразі необхідності Фонд в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог на підставі:

- рішення суду, яке набрало законної сили;

- свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані Фондом в

- 9 -

особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Дана норма щодо можливості включення до реєстру акцептованих вимог спадкоємців кредиторів, які були включені до реєстру, стосується безспірного порядку вирішення цього питання безпосередньо Фондом.

При цьому відхиляючи даний довід колегія суддів враховує, що ні Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ні Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку не містить заборонивключення до реєстру акцептованих вимог спадкоємців кредиторів, якщо такий кредитор (спадкодавець) не був включений до реєстру. Отже, при вирішенні спору, суд не обмежений даним положенням.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо часткового задоовлення позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 11 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: