ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

27 січня 2021 року м. Херсон

Номер провадження: 22-ц/819/197/21

Номер провадження: 22-ц/819/198/21

Єдиний унікальний номер справи: 766/9943/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Семиженка Г.В.,

секретар Плохотніченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 листопада 2020 року та ухвалу цього ж суду від 17 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Беккер Ольга Миколаївна про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішень суду першої інстанції

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом. В обґрунтування вимог зазначила, що рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 23.04.2014 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки. За цим рішенням видано виконавчий лист та здійснюється виконавче провадження. Позивач вважає доходом відповідача суму коштів у розмірі 364000,00 грн, що отримані від продажу квартири та придбання автомобіля BMW X5, примірна вартість якого становить 441222 грн. 1/4 частину даних доходів позивач вважає заборгованістю по аліментам, які стягуються на підставі рішення суду. Посилаючись на наведене, просила стягнути з відповідача на її користь суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів у справі в якій просила призначити судову експертизу для встановлення грошової оцінки вартості легкового автомобіля марки BMW X5, державний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2007.

Ухвалою Херсонського міського суду від 17 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення доказів.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не зазначено обставин, які є підставою для забезпечення доказів, крім того характер спірних відносин не потребує спеціальних знань від суду, а тому відсутні підстави для призначення експертизи.

Рішенням Херсонського міського суду від 17 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду обґрунтоване тим, що позивачем не надано доказів наявності у відповідача заборгованості по аліментам, а тому, як наслідок, відсутні підстави для стягнення неустойки.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням та ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційні скарги в яких, просить рішення та ухвалу суду скасувати, ухвалити нові судові рішення, якими заяву про забезпечення доказів та позовну заяву задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог. Зокрема посилається на те, що аліменти присуджуються у частці від доходу платника. Відповідачем було отримано дохід з продажу частини квартири, а також дохід у вигляді придбаного ним автомобіля, проте аліменти від частки доходу не сплатив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. Також посилається на те, що судом необгрунтовано відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення доказів, оскільки на підтвердження її позовних вимог нею суду було надано копію довідки фахівця-оцінювача щодо примірної вартості спірного автомобіля, але для вирішення спору необхідно встановити фактичну вартість автомобіля, що безумовно потребує призначення експертизи. Просила справу розглянути в суді апеляційної інстанції без її участі.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Відзиви на апеляційні скарги до суду не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона 23.04.2014 року у цивільній справі № 666/1599/14 розірвано шлюб між сторонами. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 2005 р.н. у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.03.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою старшого державного виконавця 15.05.2014 року відкрито виконавче провадження ВП №43281687 за виконавчим листом № 666/1599/14 Дніпровського районного суду м. Херсона.

З договору купівлі-продажу від 10.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за 364000 грн.

04.05.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби про перевірку доходів ОСОБА_2 , в якій просила перевірити які транспортні засоби він придбав.

За результатами запиту за РНОКПП НОМЕР_2 зареєстровано ряд транспортних засобів, у тому числі: BMW X5, дата реєстрації 06.11.2018 року.

У довідці фахівця оцінювача від 15.06.2020 року зазначено, що середня вартість пропозиції щодо продажу КТЗ BMW X5 - 441222грн.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (ВП 43281687) вбачається, що згідно розрахунку від 01.08.2017 року борг відсутній. Розрахунок здійснений з урахуванням звіту з роботи, наданих боржником квитанцій та декларацій про доходи. Станом на 01.05. 2020 року борг складає 172грн. 80 коп. Розрахунок складений старшим державним виконавцем Беккер Ольгою.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Щодо ухвали суду

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно вимог п.п.4, 5 ч.1 ст.117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

За ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом даного спору є стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

У поданій заяві про забезпечення доказів шляхом призначення у справі експертизи ОСОБА_1 не наведено будь-яких обставин, які б свідчили про наявність підстав припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для призначення у справі експертизи, оскільки встановлення фактичної вартості автомобіля, належного відповідачу, не є предметом доказування у даній справі та не має правового значення для вирішення даного спору.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду та не спростовують його обґрунтованість.

Щодо рішення суду

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів, оскільки в матеріалах справи не знайшло свого підтвердження наявність у відповідача боргу зі сплати аліментів.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст.195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначаються виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку, який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

Відповідно до ч. 1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за прострочення сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Частиною 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

За змістом статті 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Згідно частини 1статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 та 14 частини 3, частиною 5 статті 18 цього Закону передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

За статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що розмір заборгованості по сплаті аліментів розраховує державний виконавець, враховуючи перебування на виконанні виконавчого листа.

У відповідності із положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Зігдно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем на обґрунтування її вимог не надано розрахунку державного виконавця станом на день звернення до суду із зазначенням суми заборгованості по сплаті аліментів. Також з матеріалів справи вбачається та обставина, що позивачка не ініціювала перед державним виконавцем вчинення дій пов`язаних з віднесенням до розміру заборгованості по аліментам отриманий відповідачем дохід від відчуження та придбання майна, на які позивачка звертає увагу в позовній заяві.

Натомість з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ВП 43281687) складеного старшим державним виконавцем Беккер Ольгою вбачається, що згідно розрахунку від 01.08.2017 року борг відсутній. Розрахунок здійснений з урахуванням звіту з роботи, наданих боржником квитанцій та декларацій про доходи. Станом на 01.05.2020 року борг складає 172, 80.

За таких обставин, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, остільки позивачем не підтверджено позовні вимоги належними та допустимими доказами, які б свідчили у безспірному порядку щодо наявності у відповідача заборгованості зі сплати аліментів від відчуження та придбання майна, яка є підставою для нарахування та стягнення неустойки.

Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо продажу відповідачем частини квартири та реєстрації за ним права власності на транспортний засіб, були предметом розгляду судом першої інстанції та судом вірно зазначено, що вказані факти самі по собі не підтверджують наявності заборгованості у відповідача щодо сплати аліментів, зазначені доводи додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Колегія суддів звертає увагу позивачки на її право ініціювати перед державним виконавцем питання щодо включення до доходів позивача отримання останнім коштів від реалізації майна.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду та аналізу загальних законодавчих норм щодо обов`язку зі сплати аліментів, не стосуються предмету доказування по конкретній справі та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення та ухвала суду ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для їх скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 листопада 2020 року та ухвалу цього ж суду від 17 листопада 2020 рокубез змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, у випадках визначених п.п. а-г, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Г.В. Семиженко