Ухвала

Іменем України

31 травня 2021 року

м. Київ

справа № 520/21591/18

провадження № 61-5533ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - Житлово-будівельний кооператив «Приморський-27»,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гуменюк Валентин Вікторович,

розглянув касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Приморський-27» на постанову Одеського апеляційного суду від 05 березня 2021 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року голова правління Житлово-будівельного кооперативу «Приморський-27» (далі - ЖБК «Приморський») Крючков Р. О. звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - державного виконавця) Гуменюка В. В. та просив суд: визнати незаконними дії державного виконавця по виконавчому провадженню № 60749042, по зведеному виконавчому провадженню № 60917328, по виконавчому провадженню № 60879463; зобов`язати державного виконавця усунути порушення прав боржника ЖБК «Приморський-27» шляхом скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 03 грудня 2019 року № 60749042 надавши можливість боржнику виконати заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 червня 2019 року по справі № 520/21591/18 у добровільному порядку; зобов`язати державного виконавця усунути порушення прав боржника ЖБК «Приморський-27» шляхом: 1) скасування постанов державного виконавця Гуменюка В. В. від 04 грудня 2019 року по виконавчому провадженню № 60749042 про арешт коштів боржника та про стягнення виконавчого збору у розмірі 16 692,00 грн; 2) скасування постанови державного виконавця Гуменюка В. В. від 12 грудня 2019 року по виконавчому провадженню № 60749042 про накладення штрафу на боржника у розмірі 3 400,00 грн; 3) скасування постанов державного виконавця Гуменюка В. В. від 19 грудня 2019 року по виконавчому провадженню № 60749042 про зняття коштів з арешту боржника та про повторний арешт коштів боржника; 4) скасування постанови державного виконавця Гуменюка В. В. від 21 січня 2019 року по виконавчому провадженню № 60749042 про повторне накладення штрафу на боржника у розмірі 10 200,00 грн; 5) скасування постанови про зведене виконавче провадження № 60917328 та платіжного доручення від 22 січня 2020 року № В-8/60879463 по зведеному виконавчому провадженню на списання коштів з рахунку боржника у розмірі 141 127,00 грн; 6) скасування постанови від 23 січня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 60749042 на підставі пункту 11 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»; 7) скасування постанови від 06 лютого 2020 року про арешт коштів боржника у сумі 141 124 грн; зобов`язати державного виконавця усунути порушення прав боржника ЖБК «Приморський-27» шляхом скасування усіх постанов по зведеному виконавчому провадженню № 60917328 та винесення постанови про закриття зведеного виконавчого провадження № 60917328 та зобов`язати державного виконавця Гуменюка В. В. усунути порушення прав боржника ЖБК «Приморський-27» шляхом повернення на рахунок боржника ЖБК «Приморський-27» безпідставно стягнутих грошових коштів у розмірі 141 124,00 грн по виконавчому провадженню № 60917328.

Скарга обґрунтована тим, що про існування як самого рішення, так і відкритого виконавчого провадження посадовим особам ЖБК «Приморський-27» стало відомо лише 17 березня 2020 року, не отримавши до того жодної постанови державного виконавця, а тому боржник не мав можливості добровільно виконати рішення суду немайнового характеру. Крім того, на думку заявника, державним виконавцем незаконно були накладені арешти на рахунок боржника, по виконавчому провадженню з виконання рішення суду немайнового характеру, незаконно були винесені постанови про притягнення боржника до відповідальності у вигляді штрафу так як не було підстав для застосування штрафних санкцій, крім того незаконно з рахунку боржника були списані кошти у розмірі 141 124,00 грн, які є сплатою співвласників будинку в рахунок оплати комунальних послуг.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2020 року скаргу ЖБК «Приморський-27» на дії і рішення державного виконавця Гуменюка В. В., які були здійснені у виконавчому провадженні № 60749042 задоволено частково. Визнано незаконними дії державного виконавця Гуменюка В. В. по виконавчому провадженню № 60749042. Зобов`язано державного виконавця Гуменюка В. В. усунути порушення прав боржника ЖБК «Приморський-27» шляхом: скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 60749042 від 03 грудня 2019 року надавши можливість боржнику виконати заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 червня 2019 року по справі № 520/21591/18 у добровільному порядку; скасування постанов державного виконавця Гуменюка В. В. від 04 грудня 2019 року про арешт коштів боржника, скасування постанови державного виконавця Гуменюка В. В. від 19 грудня 2019 року про повторний арешт коштів боржника; скасування постанови від 23 січня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 60749042 на підставі пункту 11 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»; повернути на рахунок боржника ЖБК «Приморський-27» безпідставно списані згідно платіжної вимоги № В-8/60879463 від 22 січня 2020 року з ЖБК «Приморський-27» на вимогу Другого Київського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції грошові кошти у розмірі 141 124,00 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 березня 2021 року апеляційну скаргу Другого Київського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2020 року в частині задоволення скарги ЖБК «Приморський-27» про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 03 грудня 2019 року, скасування постанови від 19 грудня 2019 року про арешт коштів боржника на суму 16 692,00 грн, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 23 січня 2020 року та зобов`язання повернути на рахунок боржника безпідставно списані кошти скасовано. В задоволенні скарги ЖБК «Приморський-27» про зобов`язання державного виконавця усунути порушення прав боржника шляхом скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 03 грудня 2019 року, скасування постанови від 19 грудня 2019 року про арешт коштів боржника на суму 16 692,00 грн, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 23 січня 2020 року та зобов`язання повернути на рахунок боржника безпідставно списані кошти відмовлено. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2020 року в частині задоволення скарги ЖБК «Приморський-27» про зобов`язання державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути порушення прав боржника шляхом скасування постанови державного виконавця від 04 грудня 2019 року про арешт коштів боржника залишено без змін.

ЖБК «Приморський-27» у квітні 2021 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 05 березня 2021 року, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а саме 29 травня 2020 року було скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеса від 20 червня 2019 року у цивільній справі № 520/21591/18. Крім того, в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець, всупереч частині шостій статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», не зазначив про те, що рішення немайнового характеру підлягає виконанню протягом 10 робочих днів, тим самим позбавив боржника права добровільного виконання судового рішення.

У відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити з таких підстав.

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про зупинення провадження.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту постанови Одеського апеляційного суду від 05 березня 2021 року вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною другою, третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

У частині п`ятій статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Частинами першою і другою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу.

Як на підставу скарги на дії державного виконавця ЖБК «Приморський-27» посилався на те, що в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець, всупереч частині шостій статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», не зазначив про те, що рішення немайнового характеру підлягає виконанню протягом 10 робочих днів.

Відмовляючи в задоволенні скарги в цій частині, суд апеляційної інстанції врахував, що державний виконавець одночасно з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження 03 грудня 2019 рокуоку здійснив письмове звернення-виклик боржника ЖБК «Приморський-27» до виконавця та визначив датою візиту до виконавця 12 грудня 2019 року. 12 грудня 2019 року на виклик державного виконавця до виконавчої служби з`явився боржник - голова правління ЖБК «Приморський-27» Кручков Р. О., який був ознайомлений з виконавчим листом № 520/21591/18. Вказані обставини свідчать про те, що починаючи з 12 грудня 2019 року боржник знав про наявність виконавчого провадження відносно нього, а тому повинен був усвідомлювати свій обов`язок щодо виконання рішення суду, проте, з вказаного часу будь-яких дій щодо добровільного виконання рішення не здійснював, що свідчить про безпідставність посилань боржника на те, що державним виконавцем було позбавлено його можливості добровільно виконати рішення.

Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду, крім того, саме лише незазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження того, що рішення немайнового характеру підлягає виконанню протягом 10 робочих днів, не порушує права боржника, адже таке право йому надається саме Законом, а не державним виконавцем шляхом викладення відповідної інформації у постанові. Чинним законодавством не передбачено підставою для скасування постанови державного виконавця відсутність згаданих у ній відомостей. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 758/3419/15-ц.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині скасування постанов про арешт, суд апеляційної інстанції керувався наступним.

Відповідно до частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що стягнення на майно боржника у вигляді накладення арешту на грошові кошти здійснюється у розмірі та обсязі, необхідному для виконання за виконавчим документом з метою забезпечення реального виконання рішення суду.

Аналіз положень статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» вказує на те, що рішення суду про стягнення коштів та рішення суду про зобов`язання вчинити певні дії є різними за своєю правовою природою, тому для цих рішень встановлено різний порядок їх виконання.

Тобто положеннями Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено можливості накладення арешту на грошові кошти боржника при виконанні рішення немайнового характеру, а відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Погодившись із висновком суду першої інстанції у тій частині, що закон прямо не передбачає можливість застосувати арешт грошових коштів, як спосіб забезпечення виконання рішення немайнового характеру, тому постанова від 04 грудня 2019 року про накладення арешту на рахунок боржника є незаконною, суд апеляційної інстанції правомірно залишив в цій частині ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2020 року без змін.

В частині відмови у задоволенні скарги про зобов`язання державного виконавця усунути порушення шляхом скасування постанови від 19 грудня 2019 року про арешт коштів боржника в межах розміру виконавчого збору 16 692,00 грн, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що такі дії відповідають вимогам статей 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні скарги в частині скасування постанови від 23 січня 2020 року про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження, апеляційний суд правильно виходив з відсутності підстав для скасування такої.

Доводи касаційної скарги про те, що на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а саме 29 травня 2020 року було скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеса від 20 червня 2019 року у цивільній справі № 520/21591/18, у подальшому, ухвалою Київського районного суду м. Одеса від 23 червня 2020 року закрито провадження у справі у зв`язку зі смертю позивача, Суд відхиляє, оскільки такі обставини можуть бути підставою для закриття виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», та не впливають на розгляд питання щодо правомірності дій державного виконавця, вчинених в межах відкритого виконавчого провадження.

Встановивши вказані обставини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги у зазначених частинах.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях

судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (§ 58, рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04).

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Таким чином, оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, постановленим із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою Житлово-будівельного кооперативу « Приморський-27» на дії і рішення державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гуменюка Валентина Вікторовича, за касаційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу «Приморський-27» на постанову Одеського апеляційного суду від 05 березня 2021 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик