Справа № 138/930/16-ц
Провадження №:2/138/3/21
РІШЕННЯ

Іменем України

18 січня 2021 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Холодова Т.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Паламарчук І.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

04.03.2016 ОСОБА_2 звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Свідоцтва про право власності від 05.09.2008 позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . З 2002 року позивач перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.01.2016 шлюб між ними було розірвано. В належному позивачу будинку з 2008 року зареєстровані колишній чоловік ОСОБА_1 та його сестра ОСОБА_3 , які з часу реєстрації не проживали у вказаному будинку. Відповідач ОСОБА_1 працює і проживає у АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_4 є громадянкою Республіки Молдови та проживає на її території. Позивач не чинила перешкод відповідачам у користуванні належним їй будинком, вони добровільно визначили собі інші місця проживання, що свідчить про те, що спірним житлом вони не користуються без поважних причин. А тому на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування належним їй на праві власності будинком.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 12.03.2016 відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 28.04.2016 зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по цивільній справі № 755/20605/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 13.11.2020 поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

18.01.2021 у судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилась, 17.11.2020 та 17.01.2021 подала до суду заяви, в яких просила розгляд справи проводити у її відсутність, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

18.01.2021 відповідач ОСОБА_3 , належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явилась без повідомлення причин неявки.

18.01.2021 в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що за час шлюбу з позивачем, а в подальшому ще й певний час і після його розірвання, він проживав у спірному будинку. Разом з тим, зважаючи на те, що він працював лікарем швидкої допомоги у м. Києві і така робота була пов`язана з чергуваннями, тому він не міг проживати там щоденно, а приїздив до м. Могилева-Подільського на свої вихідні дні між чергуваннями та у відпустки. Проте після розірвання шлюбу з позивачем, остання змінила замки у спірному будинку, чим спричинила перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим приміщенням. Відповідач з цього приводу звертався з заявами до поліції, однак результату ніякого це не дало, позивач продовжує чинити йому перешкоди у користуванні будинком. ОСОБА_1 зазначив, що позбавлений можливості проживати за адресою реєстрації місця проживання з поважних причин через зміну позивачем замків у спірному житловому будинку. Також відповідач вказував, що позивач не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених нею вимог.

Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок серії САС № 209014 від 05.09.2008 позивачу на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Також відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28.01.2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання права приватної власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 визнано право приватної власності на двоповерховий житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 148-170).

Судом встановлено та визнавалось відповідачем зміна назви вулиці Радгоспної на вулицю Вишнева.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради № 02-22/2413 від 11.12.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 186).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.12.2002, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.01.2016 (а.с. 7-12).

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на положення ч. 2 ст. 405 ЦК України, та зазначає, що відповідачі не проживають і ніколи не проживали у спірному житловому приміщенні з моменту реєстрації (2008 рік). Крім того, як вказує позивач, вона ніколи не чинила перешкод відповідачам в користуванні будинком, а вони самі добровільно визначили собі інше місце проживання і спірним приміщенням не користуються без поважних причин.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Аналогічну норму містить також частина перша статті 405 ЦК України.

Частинами першою та четвертою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 310 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

При цьому саме позивач має довести вказані обставини, а також відсутність особи за місцем проживання понад один рік

Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надана позивачем як доказ на підтвердження викладених в позовній заяві обставин копія акту обстеження матеріально побутових умов малозабезпеченої сім`ї для надання житлової субсидії № 141 від 04.03.2016 судом відхиляється, оскільки із зазначеного акту вбачається лише те, що станом на зазначену в ньому дату 04.03.2016 відповідач ОСОБА_3 зі слів родичів не проживала за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 7). Більше того, вказаний акт не містить інформацію про тривалість відсутності відповідачів у спірному будинку, зокрема з 2008 року, а також поважність причин їх відсутності. Крім того, вказаний акт стосується лише відповідача ОСОБА_3 , складений за її заявою та не містить жодної інформації щодо відповідача ОСОБА_1 .

Інші докази позивачем суду надані не були, клопотань чи заяв про їх витребування та/або забезпечення до суду не надходило.

Отже будь-які докази, які б свідчили, що відповідачі понад один рік відсутні за місцем реєстрації свого проживання без поважних причин позивачем суду не надано.

Більше того, заперечуючи вказані обставини в судовому засіданні відповідач вказував, що не мав змоги користуватися спірним житловим приміщенням в зв`язку з перешкодами, які чинила йому саме позивач, змінивши після розірвання шлюбу замки в будинку. При цьому вказане підтверджується копією висновку інспектора Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області Солодчука І.Ф. про результати розгляду повідомлення від громадянина ОСОБА_1 від 02.04.2016 та копією листа в.о. начальника Могилів-Подільського відділу поліції Костецького В.Г. від 04.04.2016 (а.с. 67,68), з яких також вбачається, що позивач підтвердила самостійну зміну нею замків у будинку без відома відповідача, а також те, що ключі від нового замка вона йому не передала та поїхала в м. Київ. Вказане спростовує твердження позивача як про те, що відповідач не проживає в спірному будинку з 2008 року, так і про те, що така його відсутність не пов`язана з поважними причинами. Більше того, такі перешкоди відповідачу у користуванні будинком позивач створила майже одразу після звернення з даним позовом до суду. Так, з позовом ОСОБА_2 звернулась 04.03.2016, а з заявою до поліції відповідач ОСОБА_1 звернувся 30.03.2016.

Вказане свідчить про відсутність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування, належним позивачу будинком на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. Інші підстави для задоволення позову позивач не вказувала.

Крім цього, як зазначила сама позивач та вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 після звернення до суду позивача з даним позовом самостійно знялася з реєстрації у спірному житловому будинку. Вказане також підтверджується довідкою виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради Вінницької області № 02-22/2412 від 11.12.2020, відповідно до якої, інформація щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 , відсутня (а.с. 185).

Враховуючи викладене, відсутні підстави для визнання відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки, судом встановлено, що на день розгляду справи місце проживання відповідача у спірному житловому приміщенні вже не зареєстроване.

За таких підстав у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 310, 311 ч. 4, 383 ч. 1, 405 ч. 1, 2 ЦК України, ст. ст. 9 ч. 3, 150, 156 ч. 1, 4, 162 ЖК УРСР, ст.ст. 12, 76-81, 259 ч. 1, 2, 263-265, 273 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.Ю. Холодова

Повне судове рішення складене 20.01.2021