Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/398/21
Провадження 2-з/711/9/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.,

при секретарі Бузун Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси заяву представника ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» адвоката Зажоми І.В. про забезпечення позову у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

20.01.2021 року ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 80161,32 грн., та судові витрати в сумі 2270 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 20.01.2021 справа передана на розгляд судді Демчика Р.В.

22.01.2021 року, судом, відповідно до вимог абз.1 ч.2 ст. 187 ЦПК України направлено запит щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача.

25.01.2021 року ждо Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшла заява представника ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» адвоката Зажоми І.В. про забезпечення позову.

Заяву обгрунтовує тим, що позивач звернувся до Придніпровського райсуду м. Черкаси із позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 10.12.2019 року, що укладений між банком та ОСОБА_2 .

В забезпечення умов кредитного договору з ОСОБА_1 10.12.2019р. укладено договір поруки, за яким остання зобов`язалася безумовно перед кредитором відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання, в т.ч., що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього.

Починаючи з лютого 2020 року позичальник припинив погашення основного боргу і станом на 11.01.2021р. мається заборгованість в розмірі 80161грн. 32коп.

Будь-яке інше забезпечення зобов`язання відсутнє, майно не передавалось в заставу/іпотеку, тощо.

Зазначено, що у поручителя наявне у власності рухоме майно транспортні засоби, зокрема автомобіль марки БМВ, 2004р. випуску, р.н.з. НОМЕР_1 (дата реєстрації 13.03.2019 року.).

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки заборгованість не погашається вже біля 5 місяців, не є забезпечена майном, в будь-який момент поручитель при розгляді справи про солідарне стягнення матиме можливість «подарувати» майно іншим особам, що унеможливить стягнення заборгованості, за відсутності інформації про отримання позичальником та поручителем будь-яких доходів, просить суд, - вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 , належне їй на праві власності, а саме на легковий автомобіль марки БМВ чорного кольору, 2004р. випуску, р.н.з. НОМЕР_1 , дата реєстрації 13.03.2019р. Приблизна вартість транспортного засобу, наразі, менше 12000 доларів США, якщо він перебуває в належному стані.

Дослідивши заяву, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх

вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також

відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди відповідачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Частиною 3 статті 151 ЦПК України встановлений вичерпний перелік підстав для забезпечення позову: 1) невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду; 2) невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен з`ясувати причини, з яких потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Так, представник позивача вказує, що АТ Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за договором кредиту. Позичальником за кредитним договором від 10.12.2019р. є ОСОБА_2 , а поручителем (не майновим) ОСОБА_1 .

Представник позивача вказує на наявність спору щодо стягнення заборгованості із відповідачів на користь позивача, що виникла з-за невиконання ними умов кредитного договору від 10.12.2019 року, за яким ОСОБА_2 отримано кредит в розмірі 180000 грн. 00коп. на строк до 09.12.2020р. Станом на 11.01.2021р. має місце заборгованість у розмірі 80161,32 грн.

За наданими матеріалами справи, встановлено, що ОСОБА_1 є власником ТЗ автомобіля БМВ, чорного кольору, 2004р. випуску, р.н.з. НОМЕР_1 , Даних про вартість ТЗ матеріали справи не містять. Між тим, заявник, як зазначено у заяві, припускає, що автомобіль коштує менше 12000 доларів США, якщо він перебуває у належному стані.

Враховуючи норми договору поруки від 10.12.2019р., ОСОБА_1 не є майновим поручителем. Поручитель безумовно, невідкладно та безоплатно зобов`язується перед кредитором (банком) відповідати солідарно з боржником за виконання в повному обсязі зобов`язання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору (п.2.1 договору поруки).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд приходить до висновку, що представником позивача не надано доказів які б свідчили про існування у відповідача ОСОБА_1 реальної загрози виникнення бажання погіршити свій матеріальний стан, шляхом відчуження на користь третіх осіб, належного їй рухомого майна транспортного засобу автомобіля БМВ, 2004 року випуску, відсутні дані про вартість належного відповідачеві майна, враховуючи ціну позову. Відповідно, відсутні підстави вважати про співмірність позовним вимогам запропонованому заявником способу забезпечення позову, оскільки доказів - належних та достатніх даних, які б вказували на те, що вартість належного ОСОБА_1 майна відповідає розміру позовних вимог, до суду не надано.

Посилання заявника на суму залишку по кредитному договору не може бути єдиним обґрунтуванням необхідності застосування судом заходів забезпечення позову у спосіб, заявлений АТ «Державний ощадний банк» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк». Крім того, доводи заявника про ухилення позичальника та поручителя від погашення заборгованості у добровільному порядку не вказують на неможливість виконання майбутнього рішення суду.

Слід зазначити, що у своїй заяві представник взагалі не посилається на обставини, що свідчать про можливість відповідача здійснити відчуження, переоформлення належного їй рухомого майна на інших осіб з метою невиконання судового рішення. Будь-яких доказів в обгрунтування необхідності застосування заходу забезпечення позову, заявником не наведено та не надано.

Крім того, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 149-154, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні заяви представника ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» адвоката Зажоми І.В. про забезпечення позову у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Головуючий: Р. В. Демчик