У х в а л а

18 травня 2021 року

м. Київ

справа № 146/666/20

провадження № 61-7053 ск 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 16 березня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

В с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Томашпільського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визнати за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , який розміщений на земельній ділянці площею 0,1364 га; визнати за нею та ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на майно.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Томашпільського районного суду Вінницької області з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив визнати, що вказаний вище житловий будинок, який належить йому та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя, і земельна ділянка, на якій розташований будинок, придбані у шлюбі, належать їм обом по 1/2 частині та підлягають поділу в ідеальних частках; визнати, що земельна ділянка, на якій розташований спірний житловий будинок, належить йому та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності по 1/2 частині та підлягає поділу в ідеальних частках. Також просив визнати легковий автомобіль марки «ВАЗ 210994-20», 2009 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , подарований на весілля подружжю, як майно, яким вони володіють на праві власності згідно норм набувальної давності за Цивільним кодексом України, користувалися з весілля та по сьогоднішній час, і який належить їм як майно, що є об`єктом права їхньої спільної сумісної власності подружжя по 1/2 частині; визнати право власності на автомобіль в рівних частинах.

Також ОСОБА_1 як в зустрічній позовній заяві, так і в клопотанні від 12 жовтня 2020 року просив застосувати заходи забезпечення зустрічного позову, а саме накласти арешт на: житловий будинок АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1364 га, кадастровий номер :01:001:0629, що розташована за вказаною вище адресою; легковий автомобіль марки «ВАЗ-210994-20», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2009 року випуску.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення зустрічного позову ОСОБА_1 зазначив, що в нього є реальні та обґрунтовані побоювання, що ОСОБА_2 вчинить дії по відчуженню спірного майна, що в подальшому суттєво ускладнить виконання рішення суду.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено заборону відчуження на будинок, що розташований по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1364 га, кадастровий номер :01:001:0629, що розташована по АДРЕСА_1 ; легковий автомобіль марки «ВАЗ-210994-20», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2009 року випуску.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 16 березня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено; скасовано ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 січня 2021 року в частині накладення заборони відчуження на легковий автомобіль марки «ВАЗ-210994-20», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2009 року випуску, та прийнято нову, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на легковий автомобіль марки «ВАЗ-210994-20», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2009 року випуску; у решті ухвалу суду залишено без змін.

27 квітня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 16 березня 2021 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Вінницького апеляційного суду від 16 березня 2021 року та залишити в силі ухвалу Томашпільського районного суду від 11 січня 2021 року.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 ,Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, з огляду на наступне.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Тобто, пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України не передбачено право для сторони у справі або іншої відповідної особи на оскарження в касаційному порядку постанови суду апеляційної інстанції, якою скасовано ухвалу Томашпільського районного суду від 11 січня 2021 року та відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, а тому ця постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку, що оскільки за змістом пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України відсутня процесуальна можливість оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у забезпеченні позову, так само неможливим є касаційне оскарження постанови апеляційного суду, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та відмовлено у задоволенні відповідної заяви. Якщо апеляційний суд скасував вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову, учасник справи, який подавав заяву про вжиття таких заходів, за наявності підстав не позбавлений можливості знову подати відповідну заяву до суду першої інстанції.

Критерієм для касаційного оскарження постанов апеляційного суду за наслідками перегляду ухвал суду першої інстанції про забезпечення позову або про відмову у такому забезпеченні є зміст дій апеляційного суду, а саме те, чи підтримав він висновки суду першої інстанції про забезпечення позову або чи забезпечив позов за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову в такому забезпеченні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, враховуючи наведені висновки Великої Палати Верховного Суду та положення пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України, постанова Вінницького апеляційного суду від 16 березня 2021 року, якою було скасовано ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 січня 2021 року щодо забезпечення позову і відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 16 березня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук