КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2764/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року, додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року, ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року, ухвалені під головуванням судді Оксюти Т.Г.

у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "БАШТА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

В грудні 2019 року ОСББ "Башта" звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 6595,40 грн. заборгованості по внесках на утримання будинку та прибудинкової території, 264,60 грн. заборгованості по внесках в фонд капітального ремонту, 36,26 грн. інфляційних втрат, 37,05 грн. 3% річних за період з 01 квітня 2019 року по 31 жовтня 2019 року, 1921 грн. витрат зі сплати судового збору та 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

Вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 140 кв.м.

З метою утримання вказаного будинку його співвласниками створено ОСББ "Башта".

Рішенням загальних зборів згідно протоколу №1/2019 від 06 лютого 2019 року затверджено розмір щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 6,73 грн./кв.м та 0,27 грн./кв.м на цільовий фонд капітального ремонту.

За період з 01 квітня по 31 жовтня 2019 року відповідачем не сплачено 6595,40 грн. по внесках на утримання будинку та прибудинкової території, а також 264,60 грн. по внесках в фонд капітального ремонту, у зв`язку із чим позивач просить стягнути цю суму боргу, а також інфляційні втрати та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Під час розгляду справи представником позивача подано заяву про те, що 16 грудня 2019 року відповідачем сплачено 1470 грн., а 18 грудня 2019 року - 6000 грн. з призначенням платежу "внески на управління (утримання будинку)". Згідно із розпорядженням голови ОСББ бухгалтерією суму від цих коштів розподілено в рахунок погашення платежів, про які заявлено позовні вимоги у цій справі. У зв`язку із чим позивач не підтримує вимоги про стягнення заборгованості по внесках на утримання будинку та прибудинкової території, та про стягнення заборгованості по внесках в фонд капітального ремонту, але просить стягнути витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути із ОСОБА_1 1921 грн. витрат по сплаті судового збору та 3000 грн. витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року частково задоволено заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у зв`язку із оскарженням ОСОБА_1 ухвали суду від 27 лютого 2020 року та стягнуто їх в розмірі 3000 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року постановлено:

Виправити описку, допущену в додатковому рішенні Солом`янського районного суду м. Києва від 22.09.2020 року та зазначити у другому абзаці резолютивної частини рішення вірну суму витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 "4000,00 грн.".

Другий абзац резолютивної частини додаткового рішення викласти в наступній редакції: "Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "БАШТА", , місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.".

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення; зобов`язати ОСББ "Башта" надати завірену відповідно до чинного законодавства довідку (не акт звірки) про відсутність заборгованості по внесках на утримання будинку та прибудинкової території станом на 01 листопада 2020 року за період з 01 січня 2019 року по 30 червня 2020 року.

Також просить стягнути з позивача на його користь 4000 грн. витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі посилається на те, що надав суду докази про безпідставність заявлених вимог про стягнення з нього 6595,40 грн. заборгованості по внесках на утримання будинку та прибудинкової території, а також 264,60 грн. заборгованості по внесках в фонд капітального ремонту.

Так, вказує, що на загальних зборах згідно із протоколом №1/2019 від 06 лютого 2019 року, під час яких затверджено розмір щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 6,73 грн./кв.м та 0,27 грн./кв.м на цільовий фонд капітального ремонту, проголосувало "за" 144 співвласники від загальної кількості 337, тобто 45,67% від необхідних 50%. Висновки суду про 82,3% голосів вважає невірними.

Зазначає, що в період квітень-серпень 2019 року у квитанціях-рахунках на загальну суму 4900 грн. зазначався вид платежу "внески на управління будинком", але на загальних зборах 06 лютого 2019 року таке питання не порушувалось, а тому ним вони не оплачувались.

Квитанції-рахунки із зазначенням платежу "внески на утримання будинку та прибудинкової території" почав отримувати з вересня 2019 року, після звернення до суду з позовом про невідповідність виду платежу. Станом на 31 жовтня 2019 року сума по цих квитанціях-рахунках склала 1960 грн., при цьому з вересня 2019 року до 31 жовтня 2019 року розмір внеску на утримання будинку та прибудинкової території вказаний 7 грн. за кв.м, а платіж у розмірі 0,27 грн. за кв.м відрахувань до цільового фонду капітального ремонту відсутній.

Посилається на безпідставність та невідповідність фактичним обставинам висновки суду про те, що ним невірно розраховані суми, вказані у квитанціях. Зазначає, що на загальних зборах було внесено до порядку денного та проголосовано окремо питання відрахування коштів до цільового фонду - відрахування на капітальний ремонт будинку, тому платежі "на утримання будинку та прибудинкової території" та "відрахування до цільового фонду капітального ремонту" повинні були бути відокремлені у платіжних документах, але до 07 лютого 2020 року цього зроблено не було.

Вважає, що наданими позивачем доказами неможливо перевірити фактичні витрати, про які заявлено вимоги.

Зазначає, що Закон України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" не містить положень про право загальних зборів затверджувати внески на "управління будинком".

Вказує про неправдивість тверджень позовної заяви про досудове врегулювання спору.

Щодо стягнення з нього судового збору вказує, що є інвалідом другої групи та звільнений від його оплати.

Щодо витрат на правничу допомогу зазначає, що справа є не складною, типовою для позивача, а відтак не має особливостей для стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, зокрема і у співставленні із ціною позову.

Також вказує, що суд помилково вказує про те, що ним не заявлялось клопотання про зменшення суми витрат позивача на правову допомогу. Таку заяву зроблено у відзиві.

Окрім того вказує, що не повідомлявся про надходження заяви про ухвалення додаткового рішення, у зв`язку із чим не зміг висловити свою позицію. Зазначає, що 4000 грн. є сумою простроченої заборгованості ОСББ перед Адвокатським бюро "Тарас Кулачко та партнери", а відтак на нього не може бути перекладено сплату цих коштів.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу посилається на її безпідставність та законність рішення суду першої інстанції.

Скаржником ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, у якому висловлює заперечення проти відзиву з посиланням, зокрема, на доводи апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

ОСОБА_1 подано заяву, у якій просить справу розглядати з викликом сторін. Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 січня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи убачається, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 140 кв.м.

Рішенням загальних зборів ОСББ "Башта" згідно із протоколом №1/2019 від 06 лютого 2019 року затверджено розмір щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 6,73 грн./кв.м та 0,27 грн./кв.м на цільовий фонд капітального ремонту.

За період з 01 квітня по 31 жовтня 2019 року відповідачем не сплачено 6595,40 грн. по внесках на утримання будинку та прибудинкової території, а також 264,60 грн. по внесках в фонд капітального ремонту.

Під час розгляду справи представником позивача подано заяву про те, що 16 грудня 2019 року відповідачем сплачено 1470 грн., а 18 грудня 2019 року - 6000 грн. з призначенням платежу "внески на управління (утримання будинку)", у зв`язку із чим позивач не підтримує вимоги про стягнення заборгованості по внесках на утримання будинку та прибудинкової території, та про стягнення заборгованості по внесках в фонд капітального ремонту, але просить стягнути витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що проведені позивачем розрахунки заборгованості є вірними та не спростовані відповідачем, однак, враховуючи те, що відповідачем після відкриття провадження у справі була погашена вся заборгованість, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Одночасно суд стягнув судовий збір в сумі 1921 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вказує на таке.

Доводи апеляційної скарги в частині легітимності рішення загальних зборів згідно із протоколом №1/2019 від 06 лютого 2019 року, яким затверджено розмір щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 6,73 грн./кв.м та 0,27 грн./кв.м на цільовий фонд капітального ремонту колегією суддів відхиляються, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання.

Відповідно до положень статті 7 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" статут об`єднання складається відповідно до типового статуту, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства.

Цією ж правовою нормою визначено, що у статуті має бути визначено, зокрема, порядок скликання та проведення загальних зборів; порядок голосування на зборах та прийняття рішень на них; перелік питань, для вирішення яких потрібна кваліфікована більшість голосів; джерела фінансування, порядок використання майна та коштів об`єднання; порядок прийняття кошторису, створення та використання фондів об`єднання, включаючи резервні, а також порядок оплати спільних витрат.

Відповідно до положень статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників. Загальні збори скликаються не рідше одного разу на рік. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Рішення загальних зборів оприлюднюється. У передбачених статутом або рішенням загальних зборів випадках воно може бути надане співвласникам під розписку або направлене поштою (рекомендованим листом). Співвласники мають право знайомитися з рішеннями (протоколами) загальних зборів, затвердженими такими рішеннями документами та робити з них копії. Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку.

Цією ж правовою нормою визначено, що до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Кожний співвласник (його представник) під час голосування має кількість голосів, пропорційну до частки загальної площі квартири або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Якщо одна особа є власником квартир (квартири) та/або нежитлових приміщень, загальна площа яких становить більш як 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, кожний співвласник має один голос незалежно від кількості та площі квартир або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Статутом об`єднання може бути встановлено інший порядок визначення кількості голосів, що належать кожному співвласнику на загальних зборах.

Рішення про визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, порядок управління та користування спільним майном, передачу у користування фізичним та юридичним особам спільного майна, а також про реконструкцію та капітальний ремонт багатоквартирного будинку або зведення господарських споруд вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як дві третини загальної кількості усіх співвласників, а в разі якщо статутом не передбачено прийняття таких рішень, - більшістю голосів. З інших питань рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини загальної кількості співвласників.

Якщо в результаті проведення загальних зборів для прийняття рішення не набрано кількості голосів "за" або "проти", встановленої частиною чотирнадцятою цієї статті, проводиться письмове опитування серед співвласників, які не голосували на загальних зборах. Письмове опитування співвласників проводиться протягом 15 календарних днів з дати проведення загальних зборів. Якщо протягом цього строку необхідну кількість голосів "за" не набрано, рішення вважаються неприйнятими.

Рішення приймається шляхом поіменного голосування. Під час підрахунку голосів враховуються і голоси, подані співвласниками під час проведення загальних зборів, і голоси, подані під час письмового опитування. Рішення оформляється особистим підписом кожного, хто проголосував, із зазначенням результату голосування ("за" чи "проти").

Згідно із пунктом 3.8 статуту об`єднання (нова редакція), затвердженого протоколом №2 від 17 травня 2017 року, визначено, що власник однієї квартири або нежитлового приміщення має на загальних зборах один голос. Власник більше, ніж однієї квартири та/або нежитлового приміщення має кількість голосів відповідно до кількості квартир та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. У разі, якщо квартира або нежитлове приміщення є спільною сумісною власністю декількох осіб, кожна особа має кількість голосів пропорційно до частки власності квартири або нежитлового приміщення. Загальні збори можуть встановлювати інший порядок визначення кількості голосів, що належать кожному співвласнику на загальних зборах.

Згідно із пунктом 3.9 статуту рішення, зокрема, про визначення переліку та розміру внесків і платежів вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини загальної кількості усіх співвласників.

Пунктом 3.10 статуту передбачено проведення письмового опитування співвласників, які не брали участі у зборах, у разі не набрання необхідної кількості голосів.

Відповідно до даних протоколу №1/2019 від 06 лютого 2019 року:

- загальна кількість квартир та/або нежитлових приміщень, якими володіють співвласники - 278;

- у зборах взяли участь особисто або через представників 72 співвласники;

- у поіменному голосуванні з питань порядку денного проголосували співвласники, яким належать 40 квартир та/або нежитлових приміщень;

- у письмовому опитуванні з питань порядку денного проголосували співвласники, яким належать АДРЕСА_3 квартир та/або нежитлових приміщень;

- всього проголосували 175 співвласників квартир та/або нежитлових приміщень.

Питанням 5 цих зборів прийнято рішення, зокрема, про зміну розміру щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території та встановлення його у розмірі 6,73 грн./кв.м для власників житлових приміщень від другого поверху і вище, а також створено цільовий фонд капітального ремонту та встановлено розмір відрахувань до нього у розмірі 0,27 грн./кв.м.

Згідно із даними протоколу "за" проголосувало 144 особи, що відповідає 51,80% від 278 співвласників загальної кількості квартир та/або нежитлових приміщень. В протоколі вказано, що "за" 144 голоси становить 82,3%, але такий відсоток відповідає 144 голосам "за" від 175 осіб, які були заявлені як такі, що проголосували.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що 144 голоси "за" становить 51,80%, тобто більше половини загальної кількості усіх співвласників (пункт 3.9 статуту), таке рішення є обов`язковим для відповідача у цій справі згідно із пунктом 3.12 статуту та статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Доводи скарги з посиланням на безпідставність доказів, що обґрунтовують використання таких внесків, суд відхиляє, оскільки рішенням загальних зборів вирішено, що сплата внесків є щомісячним обов`язком. Контроль за цільовим використання коштів відповідно до пункту 3.18 статуту та статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" віднесено до повноважень ревізійного органу, яким суд не є.

Протокол №1/2019 чергових загальних зборів ОСББ "Башта" від 06 лютого 2019 року підписано головою зборів ОСОБА_2 та секретарем зборів ОСОБА_3 . У зв`язку із цим доводи скарги з приводу періоду повноважень як голови ОСББ (не голови зборів) ОСОБА_4 не впливають на вирішення цього спору, відтак відхиляються колегією суддів.

Щодо доводів про відображення у квитанціях/рахунках платежу "внески на управління будинком", а не "внески на утримання будинку та прибудинкової території", суд зазначає, що обов`язок сплати внесків ґрунтується на рішенні вищого органу управління ОСББ - загальних зборів, та відповідачем не надано доказів, що таке рішення ним виконувалось і пред`явлений позов можливо було б уважати безпідставним. Натомість у позовній заяві позивач послався саме на наявність заборгованості з внесків утримання будинку та прибудинкової території, а сума здійсненого розрахунку відповідає періоду невиконаного зобов`язання.

Доводи скарги про неправдивість тверджень позовної заяви про досудове врегулювання спору не впливають на вирішення питання про право та на вирішення справи по суті.

Щодо вимоги апеляційної скарги про зобов`язати ОСББ "Башта" надати завірену відповідно до чинного законодавства довідку (не акт звірки) про відсутність заборгованості по внесках на утримання будинку та прибудинкової території станом на 01 листопада 2020 року за період з 01 січня 2019 року по 30 червня 2020 року, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Вимог про зобов`язання відповідача надати довідку в суді першої інстанції не заявлялось, відтак суд апеляційної інстанції зазначені вимоги не розглядає.

З огляду на викладене вище убачається, що самі по собі позовні вимоги є підставними, проте позивач подав заяву про не підтримання цього позову, мотивуючи тим, що відповідач після пред`явлення позову задовольнив вимоги позивача.

З даних меморіального ордеру №@2PL968507 від 16 грудня 2019 року убачається, що ОСОБА_1 16 грудня 2019 року на рахунок ОСББ "Башта" сплачено 1470 грн. з призначенням платежу: внески на управління (утримання) будинку.

З даних меморіального ордеру №@2PL889996 від 18 грудня 2019 року убачається, що ОСОБА_1 18 грудня 2019 року на рахунок ОСББ "Башта" сплачено 6000 грн. з призначенням платежу: внески на управління (утримання) будинку.

З матеріалів справи убачається, що сторони не скористались передбаченими законом процесуальними можливостями після сплати відповідачем суми заборгованості припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

З огляду на наведене, слід дійти висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, помилково вказав в резолютивній частині рішення про часткове задоволення позовних вимог, ототожнивши судові витрати з позовними вимогами. При цьому, судом не враховано, що позовом (елементами якого є підстава і предмет) є вимога позивача до відповідача, звернена через суд, про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права чи інтересу, при цьому судові витрати не є позовними вимогами.

Натомість згідно статті 133 ЦПК України судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи, віднесено до судових витрат. Цієї ж статтею унормовано, що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 142 ЦПК України врегульовано вирішення питання розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Частиною 3 цієї статті визначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Аналіз частини 3 статті 142 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що положення про присудження стягнення понесених позивачем витрат з відповідача у випадку, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову ( друге речення цієї частини), застосовуються у разі відмови позивача від позову.

При цьому, згідно пункту 4 частини 1 статті 255 ЦПК України якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

Натомість у справі, що переглядається апеляційним судом, позивач не подавав заяву про відмову від позову, судом не прийнято судове рішення про закриття провадження у справі, проте позивач подав письмову заяву, у якій заявив, що не підтримує повністю позовні вимоги у зв`язку із їх задоволенням відповідачем та просить відшкодувати судові витрати.

Отже положення частини 3 статті 142 ЦПК України не підлягають застосуванню при вирішенні питання про відшкодування судових витрат у цій справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд виходить з положень частини 9 статті 141 ЦПК України, якими, зокрема, визначено якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оцінюючи причини виникнення спору, суд виходить з того, що спір виник унаслідок уникнення відповідачем обов`язку по сплаті внесків по утриманню будинку та прибудинкової території та внесків в фонд капітального ремонту, отже вказане дає підстави для застосування положень частини 9 статті 141 ЦПК України.

Проте при вирішенні питання про відшкодування витрат, пов`язаних із сплатою судового збору, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до даних довідки до акта огляду МСЕК серії №КА-1 №004503 відповідач з 08 вересня 2008 року є інвалідом другої групи довічно.

Відповідно до статті 1 закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно статті 2 цього Закону платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно статті 9 цього Закону судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, а також на забезпечення архітектурної доступності приміщень судів, доступності інформації, що розміщується в суді, для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення.

Пунктом 9 частини 1 статті 5 цього Закону унормовано, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю ІІ групи.

В пункті 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" №10 від 17 жовтня 2014 року роз`яснено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням викладеного, на відповідача не може бути покладено обов`язку з відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Щодо витрат на правничу допомогу апеляційний суд виходить з такого.

Згідно із статтею 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Згідно із статтею 134 ЦПК України:

1. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

2. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

3. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

4. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно із статтею 137 ЦПК України:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи убачається, що 18 листопада 2019 року між ОСББ "Башта" та адвокатським бюро "Тарас Кулачко та партнери" укладено договір про надання правничої допомоги №18/11/2019-2, предметом якого є надання послуг адвоката у зв`язку із розглядом судами позову до ОСОБА_1 . Вартість послуг адвоката становить 500 грн. за одну годину надання послуг, а остаточна їх вартість визначається в акті прийму-передачі наданих послуг.

Згідно із актом приймання-передачі наданих послуг від 21 листопада 2019 року адвокатом витрачено 6 годин на складання, підготовку та подачу позовної заяви до суду.

Оплата послуг у розмірі 3000 грн. підтверджена платіжним дорученням №980 від 29 листопада 2019 року.

В позовній заяві зазначено про здійснення таких витрат та заявлено вимогу про їх стягнення.

У відзиві на позовну заяву позивач заявив про зменшення витрат на правничу допомогу. Заяву обґрунтував тим, що, виходячи із положень частини 4 статті 137 ЦПК України справа не є складною, позов не відрізняється ґрунтовністю та об`ємністю і є типовим, враховуючи характер діяльності позивача. Вказує, що розмір витрат на правничу допомогу становить майже 50% ціни позову.

Далі у поясненнях відповідач послався також на низьку, на його думку, якість послуг адвоката.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність":

адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом;

адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту;

договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність":

1. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

2. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

3. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Досліджуючи критерії співмірності витрат на правничу допомогу, апеляційний суд враховує, що справа є незначної складності, вирішена у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. При цьому відповідачем вчинено дії по погашенню заборгованості, у зв`язку із чим позивач не підтримав позовні вимоги, окрім того, відповідач є інвалідом 2 групи.

Поряд з цим, положення частини 9 статті 141 ЦПК, якими керується суд при вирішенні питання про відшкодування судових витрат у цій справі, допускають часткове відшкодування таких витрат.

Отже, враховуючи конкретні обставини цієї справи, про які зазначено вище, апеляційний суд уважає правильним розмір витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції зменшити до 1500 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом апеляційних скарг відповідача на ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року та від 20 березня 2020 року, питання про стягнення яких вирішено додатковим рішенням, апеляційним судом установлено наступне.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року у зв`язку із сплатою відповідачем коштів, судом закрито провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Відповідачем зазначена ухвала оскаржена до суду апеляційної інстанції.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, у якому одночасно просив стягнути 2000 грн. витрат з правничої допомоги на складення цього відзиву. На підтвердження надання послуг надано акт приймання-передачі наданих послуг. Також надано докази відправлення цього відзиву відповідачу. Відомостей про фактичну оплат послуг не надано.

Відповіді на цей відзив не надходило.

Окрім того, відповідачем також була оскаржена ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 20 березня 2020 року щодо повернення зустрічної позовної заяви.

Представником позивача також подано відзив і на цю апеляційну скаргу, у якому одночасно просив стягнути 2000 грн. витрат з правничої допомоги на складення цього відзиву. На підтвердження надання послуг надано акт приймання-передачі наданих послуг. Також надано докази відправлення цього відзиву відповідачу. Відомостей про фактичну оплат послуг не надано.

У відповіді на цей відзив відповідач заперечив стягнення витрат на правничу допомогу, зазначивши, що він щомісячно сплачує внески, які мають покривати витрати ОСББ на виконання договірних зобов`язань з іншими особами. Одночасно вказав, що акт приймання-передачі наданих послуг підписаний від імені ОСББ головою ОСОБА_4 , проте він обирався на один рік і строк його повноважень з 06 лютого 2020 року припинився. Також вказує на відсутність доказів про фактичну оплату послуг.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року скасовано, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 20 березня 2020 року скасовано, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

17 вересня 2020 року суду подана заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у зв`язку із розглядом апеляційних скарг відповідача на ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року та від 20 березня 2020 року.

Представник у заяві зазначив, що вказані послуги не були оплачені ОСББ адвокатському бюро, а тому є заборгованістю ОСББ.

З огляду на положення пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України, яким унормовано, що розмір витрат на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, апеляційний суд вказує, що витрати на правничу допомогу можуть бути як фактичними так відстроченими (сплачені або клієнтом адвоката, або особою, проти якої ухвалено рішення), а тому стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, які ще не були фактично оплачені клієнтом адвоката, не є самостійною підставою для відмови у їх стягненні з відповідача у цій справі.

Проте, беручи до уваги, що при перегляді ухвал суду першої інстанції задоволені апеляційні скарги, подані відповідачем, що свідчить про відхилення доводів відзиву позивача, апеляційний суд не убачає підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом апеляційних скарг відповідача на ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 27 лютого 2020 року та від 20 березня 2020 року.

Оскільки апеляційним судом скасовується рішення суду першої інстанції та додаткове рішення, підлягає також скасуванню ухвала про виправлення описки в додатковому рішенні.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки за наслідками розгляду справи апеляційний суд вирішив про розподіл судових витрат відповідно до частини 9 статті 141 ЦПК України.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року, додаткового рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року, ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року, а також ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 вересня 2020 року - скасувати.

Додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року - скасувати.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року - скасувати.

В задоволенні позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "БАШТА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "БАШТА" (код ЄДРЮОФОПГФ 34662390) 1500 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 січня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова