П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року місто Київ

справа № 372/4606/19

апеляційне провадження № 22-ц/824/678/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області у складі судді Зінченко О.М. від 15 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Київській області Кульбачної Юлії Миколаївни про визнання сплачених коштів аліментами на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 листопада 2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб, під час якого у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 9 вересня 2015 року стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки від всіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивачем добровільно виконувалося рішення суду шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 в загальній сумі 27 071 грн. 50 коп., що підтверджується копіями квитанцій. Разом з тим, відповідач звернулася до Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Київській області із заявою про примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів, внаслідок чого державним виконавцем нарахована заборгованість по сплаті аліментів за період з липня 2015 року по січень 2019 року в розмірі 37 010 грн. 62 коп.

Посилаючись на те, що відповідачами не визнаються аліментами перераховані у період з липня 2015 року по січень 2019 року грошові кошти, позивач просив визнати сплачені ним грошові кошти на загальну суму 27 071 грн. 50 коп. аліментами на утримання доньки ОСОБА_3 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Сплачені ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 27 071 грн. 50 коп. згідно квитанцій на банківський рахунок ОСОБА_1 в період з жовтня 2015 року по січень 2019 року, визнано сплатою аліментів за вказаний період на утримання

доньки ОСОБА_3 , згідно рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року у справі № 372/2789/15-ц. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що позивач ухилявся від сплати аліментів на утримання доньки, а грошові кошти, які він перераховував на її рахунок, є компенсацією за спільне майно, яким користується безпосередньо ОСОБА_2 , а також є участю у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини); суд не врахував, що у жодній квитанції про перерахування грошових коштів не вказано призначення платежу, а тому їх не можна вважати сплатою аліментів; суд безпідставно стягнув судовий збір лише з ОСОБА_1 , оскільки у даній справі два відповідача, а тому розподіл судового збору повинен був здійснюватися пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечує щодо доводів відповідача та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Проте, враховуючи, що його подано з пропуском строку визначеного для подання такого роду письмових звернень, відзив підлягає залишенню без розгляду за загальними правилами частини 2 статті 126 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом установлено, що 9 вересня 2015 року Обухівським районним судом Київської області видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року у справі № 372/2789/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 6 липня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Київській області Кульбачної Ю.М. від 19 грудня 2019 року на примусове виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року у справі № 372/2789/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_1 звернуто стягнення на доходи ОСОБА_2 , що належить до виплати боржнику після відрахування податків в розмірі 50 % (25 сплати поточних аліментів, 25 % погашення заборгованості по аліментах).

Згідно довідки розрахунку старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Київській області Кульбачної Ю.М. від 16 грудня 2019 року, ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 за період з липня 2015 року по 1 грудня 2019 року в сумі 37 010 грн. 62 коп.

За період з жовтня 2015 року по січень 2019 року ОСОБА_2 перераховувалися грошові кошти на рахунок ОСОБА_1 в сумі 27 071 грн. 50 коп., що підтверджується: копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 4 жовтня 2015 року на загальну суму 798 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 25 листопада 2015 року на загальну суму 1 098 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 31 грудня 2015 року на загальну суму 998 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 31 січня 2016 року на загальну суму 1 008 грн. (з яких

2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 29 лютого 2016 року на загальну суму 1000 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 28 березня 2016 року на загальну суму 1 200 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 30 квітня 2016 року на загальну суму 1 200 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 30 травня 2016 року на загальну суму 1 200 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 30 червня 2016 року на загальну суму 1 198 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 11 вересня 2016 року на загальну суму 1 200 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 10 жовтня 2016 року на загальну суму 1 198 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 5 листопада 2016 року на загальну суму 1 100 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 5 грудня 2016 року на загальну суму 1 200 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 8 січня 2017 року на загальну суму 1 100 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 5 лютого 2017 року на загальну суму 1 198 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 5 березня 2017 року на загальну суму 1 198 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 9 квітня 2017 року на загальну суму 1 100 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 11 травня 2017 року на загальну суму 1 050 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 8 червня 2017 року на загальну суму 1 098 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 8 липня 2017 року на загальну суму 1 100 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 6 серпня 2017 року на загальну суму 1 100 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 3 вересня 2017 року на загальну суму 1 100 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 2 жовтня 2017 року на загальну суму 1 100 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 5 листопада 2017 року на загальну суму 1 098 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 4 грудня 2017 року на загальну суму 1 198 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 4 січня 2018 року на загальну суму 1 198 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 3 лютого 2018 року на загальну суму 1 198 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 5 березня 2018 року на загальну суму 1 198 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 3 квітня 2018 року на загальну суму 1 497 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 4 травня 2018 року на загальну суму 1 198 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 12 червня 2018 року на загальну суму 1 198 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 8 липня 2018 року на загальну суму 1 198 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 13 серпня 2018 року на загальну суму 1 198 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 9 вересня 2018 року на загальну суму 1 198 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 8 жовтня 2018 року на загальну суму 1 996 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 4 листопада 2018 року на загальну суму 1 298 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 3 грудня 2018 року на загальну суму 1 298 грн. (з яких 2 грн. комісія банку); копією квитанції АТ КБ "Приватбанк" від 2 січня 2019 року на загальну суму 1 298 грн. (з яких 2 грн. комісія банку).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що перераховані позивачем грошові кошти в сумі 27 071 грн. 50 коп. на рахунок ОСОБА_1 є аліментами, сплаченими на добровільне виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 липня 2015 року. При цьому суд врахував, що за спірний період у

який позивач перераховував грошові кошти, ОСОБА_1 не зверталася до виконавчої служби із заявою про примусове виконання судового рішення, а після закінчення переказів, виконавчий лист був пред`явлений до виконання.

Такі висновки суду є правильними.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як зазначено у частині 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частиною 4 статті 12 ЦПК України суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення чи не вчинення процесуальної дії, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом

При цьому відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що після ухвалення Обухівським районним судом Київської області рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 та видачі у вересні 2015 року виконавчого листа, позивачем щомісячно у період з жовтня 2015 року по січень 2019 року перераховувалися грошові кошти в сумі 27 071 грн. 51 коп., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказані кошти можна визнати аліментними платежами.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач ухилявся від сплати аліментів на утримання доньки, а грошові кошти, які він перераховував на її рахунок, є компенсацією за

спільне майно, яким користується безпосередньо ОСОБА_2 , а також є участю у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини), відхиляються колегією суддів.

Так, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо наявності між ОСОБА_2 , як платником аліментів, та ОСОБА_1 , як отримувачем аліментів, домовленостей з приводу додаткового утримання доньки ОСОБА_3 , або інших договірних відносин грошового характеру. При цьому скаржником на підтвердження вказаних доводів апеляційної скарги жодних доказів не надано.

Відсутність у відповідних копіях квитанцій призначення платежу, у сукупності з наявними в матеріалах справи доказами, не є підставою вважати, що сплачені кошти мали інший цільовий характер ніж сплата аліментів.

З урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що перераховані грошові кошти у період з жовтня 2015 року по січень 2019 рокуна картку ОСОБА_1 , отримання яких стягувачем не заперечується, є нічим іншим, а ніж як коштами, сплаченими в рахунок присуджених за рішенням суду аліментів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо помилкового розподілу судових витрат судом першої інстанції.

Так, згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У підпунктах 4, 5 пункту 35 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз`яснено, що при пред`явленні позову до кількох відповідачів одним або кількома позивачами, звільненими від сплати судового збору, він стягується в дохід держави за рішенням суду окремо з кожного відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При пред`явленні позову кількома звільненими від сплати судового збору позивачами до одного відповідача судовий збір з відповідача стягується в дохід держави з урахуванням загальної суми всіх вимог. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Оскільки у даній справі позов пред`явлено до двох відповідачів, то судовий збір підлягає стягненню пропорційно з кожного окремо.

За таких обставин суд першої інстанції неправильно розподілив судові витрати та дійшов помилкового висновку про стягнення судового збору лише з ОСОБА_1 .

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає необхідним рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_1 та старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Київській області Кульбачної Ю.М. по 384 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 та старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Київській області Кульбачної Юлії Миколаївни по 384 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави.

В іншій частині рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року у незміненій частині.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова