справа № 373/721/20 головуючий у суді І інстанції Керекеза Я.І.
провадження № 22-ц/824/3047/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 січня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Студениківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Студениківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 серпня 2016 року по 07 березня 2017 року у розмірі 27 461 грн. 72 коп. (зазначена сума вказана без утримання прибуткового податку з громадян та військового збору), а також інфляційні втрати у сумі 5 880 грн. та 3 % річних в сумі 2 119 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до сільського голови Козлівської сільської ради Кобялка Г.М., Козлівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Рішення суду відповідачами не виконується навіть після заміни боржника у виконавчому провадженні.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із Студениківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 серпня 2016 року по 07 березня 2017 року в розмірі 27 461 грн. 72 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і загальнообов`язкових платежів. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Студениківська сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що у період з 03 листопада 2016 року до 12 квітня 2017 року рішення суду про поновлення позивача на роботі та виплату їй середнього заробітку було скасовано. Тобто, поновлення позивача на роботі у цей період було неможливо. Оскільки після 12 квітня 2017 року ОСОБА_1 працевлаштувалася, то й виконати рішення в частині її поновлення на роботі так само було неможливо у законний спосіб. Відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 760/9521/15, а також вказує на те, суд першої інстанції не врахував, що затримка виконання рішення про поновлення відбулася з поважних причин, об`єктивних, таких, що не залежали від волі відповідача. Позивач ще до моменту повторного задоволення її позову апеляційним судом влаштувалася на роботу, таким чином унеможлививши виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2016 року визнано незаконним та скасовано розпорядження сільського голови Козлівської сільської ради Кобялка Г.М. № 1 від 23 листопада 2015 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера Козлівської сільської ради з 23 листопада 2015 року. Стягнуто із сільського голови Козлівської сільської ради Кобялка Г.М. на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 листопада 2015 року по 10 березня 2016 року в розмірі 11 563 грн. 50 коп. (а.с.13).

На виконання вищезазначеного рішення суду 10 серпня 2017 року видано виконавчий лист (а.с.21).

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2020 року замінено боржника у виконавчому провадженні по примусовому виконанню вищезазначеного рішення суду, а саме: сільського голову Козлівської сільської ради Кобялка Г.М. замінено на Студениківську сільську раду Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с.22).

У зв`язку із невиконанням рішення суду ОСОБА_1 звернулася до відділу поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 серпня 2016 року за № 0000996.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2020 року визнано неправомірним та скасовано рішення слідчого СВ Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області Товкуна В.В. від 23 грудня 2019 року про закриття вищезазначеного кримінального провадження (а.с.19).

09 березня 2017 року ОСОБА_1 уклала трудовий договір із Морозівською сільською радою Баришівського району Київської області (а.с.23).

Розпорядженням в.о. сільського голови Морозівської сільської ради ОСОБА_1 була прийнята на посаду головного бухгалтера сільської ради із 09 березня 2017 року (а.с.24).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення є обґрунтованими.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була поновлена на роботі 17 серпня 2016 року та на її користь було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах одного місяця допущено до негайного виконання.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

А за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення (постанова Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 760/9521/15-ц).

Зі змісту рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2016 року вбачається, що під час його проголошення у судовому засіданні були присутні представники відповідачів. Оскільки рішення суду підлягало негайному виконанню, проте, не було виконано відповідачем, ОСОБА_1 має право на стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в частині наявності об`єктивних причин, що перешкоджали відповідачу виконати судове рішення, а саме його оскарження, перебування справи в апеляційному суді, тощо, є безпідставними.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, що потягло за собою неправильне вирішення справи.

Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З урахуванням висновків, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року роз`яснено судам, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Рішення суду мало бути виконано відповідачем 17 серпня 2016 року, проте, у цей день виконано не було. Отже, встановлений трудовим законодавством тримісячний строк звернення до суду за захистом порушеного права в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду тривав з 18 серпня 2016 року до 17 листопада 2016 року.

З позовними вимогами про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення ОСОБА_1 звернулася до суду 10 червня 2020 року, тобто, з пропуском трьохмісячного строку.

У позовній заяві ОСОБА_1 не навела причини пропуску тримісячного строку, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, не просила суд визнати їх поважними та не заявляла клопотання про поновлення цього строку.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені обставини, висновки суду про часткове задоволення позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в частині задоволених вимог з ухваленням нового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги Студениківська сільська рада Переяслав-Хмельницького району Київської області сплатила судовий збір у розмірі 1 261 грн. 20 коп. Оскільки апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, на користь останнього підлягає стягненню з позивача судовий збір у зазначеному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Студениківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2020 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Студениківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Студениківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, місце знаходження - вул. Переяславська, 19 у с. Студеники Переяслав-Хмельницького району Київської області, ідентифікаційний код 04358916, судовий збір у розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня, 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 22 січня 2021 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.