Справа № 466/8572/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Семків Х.І.,

справа №466/8572/20,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Львові справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою),

за участі представника позивача адвоката Филипіва Т.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача, адвоката Ощипок О.З.,

третьої особи ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

04 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій позивач просить постановити рішення про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 між її співвласниками:

- виділити ОСОБА_1 у користування ізольовану кімнату площею 12,7кв.м.;

- виділити у користування ОСОБА_2 ізольовану кімнату площею 17,0кв.м.;

- виділити у користування ОСОБА_3 ізольовану кімнату площею 10,8кв.м.;

- у спільному користуванні співвласників залишити: кухню площею 9,1кв.м., коридор площею 10,5кв.м., ванну кімнату площею 2,7кв.м., вбиральню площею 1,0кв.м., вбудовану шафу площею 0,5кв.м.

В обґрунтування таких позовних вимог посилається на те, що позивач, ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 разом зі сином ОСОБА_2 , його дружиною ОСОБА_5 та їх дітьми ОСОБА_4 і ОСОБА_6 Квартира загальною площею 66.,2кв.м., з яких житлова площа складає 40,5кв.м. Зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21.07.2010 виділено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/3 частці із майна квартири АДРЕСА_1 . Цим же рішенням виселено ОСОБА_5 та її неповнолітнього сина ОСОБА_7 із спірної квартири, однак зазначені особи надалі проживають у квартирі без правових підстав на те.

Оскільки добровільно сторони не можуть дійти згоди щодо встановлення порядку користування спірною квартирою, змушена звернутися до суду.

12.05.2021 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Ощипок О.З., яка діє на підставі довіреності від 08.04.2021 подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначає, що дійсно спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 27 січня 1995 року. Однав вважає, що позовна заява є безпідставною та необґрунтованою. Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 хоч і зареєстрований у квартирі, однак з 1998 року проживає у Росії, а тому не може чинити перешкоди позивачу. Доводи позивача щодо перешкоджання їй у користуванні квартирою нічим не підтвердженні, а тому просить відмовити у позові.

Відповідач ОСОБА_3 не скористався правом на подання письмового відзиву на позовну заяву.

Третя особа ОСОБА_4 не скористалася правом подання письмових пояснень на позовну заяву.

Ухвалою від 06.11.2020 суддею Глинською Д.Б. відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 17.03.2021 прийнято справу до розгляду суддею Невойтом П.С. на підставі розпорядження №275 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 16.03.2021. Вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 13.05.2021 року залучено третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 .

В судовому засідання представник позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Ощипок О.З. просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Третя особа ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 27.041.1995 року, копія якого міститься в матеріалах справи /арк.спр.8/.

Спірна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 66,2кв.м., з яких житлова площа складає 40,5 кв.м. складається з трьох житлових кімнат, кухні, коридору , ванної кімнати та вбиральні /арк.спр.7/.

Суд встановив, що у квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що стверджується довідкою ЛКП «Північне 411, копія якої міститься в матеріалах справи /арк.спр.67/.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 21.07.2010 виділено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/3 частці із майна квартири АДРЕСА_1 . Цим же рішенням виселено ОСОБА_5 та її неповнолітнього сина ОСОБА_7 із спірної квартири /арк.спр.15-16/.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 17.12.2010 рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21.07.2010 в частині виділу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 по 1/3 частці квартири АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у виділі їй в натурі кімнати площею 17,0кв.м та кімнати площею 10.8кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 .

Предметом спору у даній справі є порядок володіння та користування квартирою між співвласниками.

За загальним правилом, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, однак законом передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (стаття 358 ЦК України).

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що співвласник може вимагати надання йому у володіння та користування частини майна в натурі, яка відповідає його частці у спільній власності. У випадку будь-яких відхилень від співвідношення між часткою у праві спільною власністю та майном, що виділяється у володіння і користування, застосовується механізм матеріальної компенсації, що забезпечує дотримання принципу непорушності права власності.

Причому, для застосування такого способу захисту прав співвласника необхідно довести перед судом, на підставі належних та допустимих доказів, обставину відповідності частки у спільній власності майну, що виділяється у володіння та користування, а у випадку невідповідності таких, довести необхідний розмір матеріальної компенсації тому із співвласників, розмір частки якого у володінні і користуванні є меншим.

Запропонований позивачкою варіант виділення у користування та володіння спільним майном не може бути реалізований, оскільки позивачкою не представлено доказів, що саме ці кімнати складають її частку і реально можуть бути виділені, а тому у застосуванні власне такого способу захисту права власності необхідно відмовити.

Також, з матеріалів справи та пояснень учасників процесу неможливо встановити наявність перешкод у користуванні спільним майном позивачкою. Більше того, у матеріалах справи наявні докази того, що позивачка не зверталась до поліції чи балансоутримувача майна з жодними заявами про наявність таких перешкод.

Проте, з обставин справи встановлено та не заперечується сторонами у справі, що один з відповідачів - ОСОБА_3 у даній квартирі не проживає з 1998 року, а тому й апріорі не може чинити перешкоди у будь-який спосіб.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з положеннями статей 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінивши представлені суду докази, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 12, 13, 76, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_2 , зареєстрована АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 , прож. АДРЕСА_4 , РФ.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення виготовлений 28.05.2021 року.

Суддя П. С. Невойт