Справа № 703/1089/21
01 червня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Ігнатенко Т.В.,
секретар судових засідань Бондаренко А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Геріх Максим Анатолійович, до ОСОБА_2 про надання дозволу дитині на виїзд за кордон без згоди батька
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Геріх М.А., звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить: надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд сина ОСОБА_4 , 2006 року народження, на навчання до м. Легниця Республіки Польща в період з 01 вересня 2021 року до 01 червня 2022 року, без згоди батька ОСОБА_2 ; надати їй дозвіл виготовляти в компетентних державних органах проїзні документи для виїзду за кордон сина ОСОБА_4 , 2006 року народження, до повноліття дитини без згоди батька дитини ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 22 листопада 2002 року по 28 квітня 2011 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу дитина постійно проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надавав та не надає, в зв`язку з чим за рішенням суду з нього стягуються аліменти. З моменту розлучення і по даний час, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає, коштів на утримання сина не надає, що призвело до виникнення значної заборгованості по сплаті аліментів.
Дитина проживає разом з позивачем, яка самостійно несе всі витрати по утриманню сина. Позивач має можливість та намір повноцінно забезпечити дитину майбутнім, наданими можливість отримати освіту Європейського рівня та продовжити навчання за межами території України, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. В 2020 році, після виявлення їхнім сином бажання навчатися за кордоном, а саме в Республіці Польща, позивачем подано відповідні документи про його зарахування до загальноосвітньої школи №4 в м. Легниця Республіки Польща. 27 січня 2021 року надійшла відповідь про зарахування сина до школи в Республіці Польща та надіслано відповідний документ, де вказано, що навчання з 01 вересня 2021 року. Також, в заявці на прийняття кандидата в середню школу вказано і місце проживання, де разом з сином буде проживати позивач. В Республіці Польща позивач має постійну роботу та може забезпечити сина всім необхідним на період перебування ним за межами території України та навчання.
Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд сина за кордон на період навчання, однак даного дозволу не отримала, в зв`язку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 23 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання.
Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Геріх М.А. у судове засідання не з`явилися, останній звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи проводити без його та позивача участі, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Відзиву на позовну заяву та заперечень щодо позовних вимог до суду не направив.
З урахуванням положень ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, врахувавши позицію представника позивача, яка викладена у його заяві про розгляд справи без його участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Так, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Балаклеївською сільською радою Смілянського району Черкаської області 08 серпня 2006 року, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що в Книзі реєстрації народжень 08 серпня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за №26 (а.с.7).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 14 січня 2017 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 14 січня 2017 року, про що в цей же день складено відповідний актовий запис №9. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила своє прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с.8).
Таким чином, позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судом встановлено, що 31 травня 2011 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області видано виконавчий лист №2-789/2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4
09 серпня 2018 року державним виконавцем Смілянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Бабіченком І.Л. за результатами розгляду заяви про примусове виконання виконавчого листа №2-789/2011, виданого Смілянським міськрайонним судом Черкаської області 31 травня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 , винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56973920 (а.с.10).
Згідно довідки №342, виданої виконавчим комітетом Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області 16 березня 2021 року, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , разом зі своїм сином ОСОБА_4 , 2006 року народження (а.с.9).
Відповідно до ст.141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно ч.3 ст.13 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, держави-учасниці зобов`язуються поважати свободу батьків (опікунів) обирати для своїх дітей не тільки засновані державою школи, але й інші школи, що відповідають мінімальним вимогам освіти.
Відповідно до ст.29 Конвенції про права дитини, держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на: a) розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; b) виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй; c) виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; d) підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення; e) виховання поваги до навколишньої природи.
Як вбачається з позовної заяви, позивач стверджує, що вона на даний час працює у Республіці Польща, де має постійну роботу та має можливість забезпечити сина ОСОБА_4 всім необхідним на період перебування ним за межами території України та навчання, в зв`язку з чим останній виявив бажання навчатися за кордоном, а саме в Республіці Польща.
Згідно заяви на прийняття кандидата в середню школу, ОСОБА_1 , яка тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , звернулася до Комплексу загальноосвітніх шкіл №4 м. Легниця імені Богдана Ігора Антонича, з метою прийняття ОСОБА_4 , 2006 року народження, до ІV середньої школи у Легниці (а.с.12-14).
Відповідно до відтиску штампу на вказаній заяві, 27 січня 2021 року секретаріатом Комплексу загальноосвітніх шкіл №4 м. Легниця імені Богдана Ігора Антонича погоджено прийняття ОСОБА_4 , 2006 року, до даного навчального закладу (а.с.12-14).
Як стверджує позивач, навчальний рік у вказаному навчальному закладі розпочинається 01 вересня 2021 року та закінчується 31 травня 2022 року.
Таким чином, ОСОБА_4 , 2006 року народження, з метою навчання у навчальному закладі «Комплекс загальноосвітніх шкіл №4 м. Легниця імені Богдана Ігора Антонича , що розташований в Республіці Польща, повинен виїхати за межі України.
Згідно ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.
Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження «Правил перетинання державного кордону громадянами України», «Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.
Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).
Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 позбавлена об`єктивної можливості здійснити виїзд до Республіки Польщі разом з сином ОСОБА_4 для його навчання, оскільки батько останнього не надає на це згоди.
Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4).
Згідно пунктів 1, 4 вказаних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18), в якому Велика Палата відступила від правового висновку, згідно з яким пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини, суд виклав правовий висновок, відповідно до якого, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Зазначені у позовній заяві ОСОБА_1 , які підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачем, про те, що відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті сина свідомо не приймає, коштів на утримання сина не надає, що призвело до виникнення значної заборгованості по сплаті аліментів, свідчать про те, що відповідач, відмовляючи у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон для навчання, зловживає своїми правами та діє не в інтересах дитини.

Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки виїзд дитини за кордон відповідає її інтересам та за своєю метою має сприяти її розвитку та отримання освіти.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно дубліката платіжного доручення №0.0..1 від 01 квітня 2021 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 908 гривень 00 копійок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.33 Конституції України, ст.12, 13, 80, 81, 89, 141, 191, 247, 259, 264, 265, 268, 274-279 ЦПК України, ст.15, 313 ЦК України, ст.7, 141, 150 СК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Геріх Максим Анатолійович, до ОСОБА_2 про надання дозволу дитині на виїзд за кордон без згоди батька - задовольнити.

Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , дозвіл на тимчасовий виїзд сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , на навчання до м. Легниця Республіка Польща в період з 01 вересня 2021 року по 01 червня 2022 року без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .

Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , дозвіл на виготовлення в компетентних державних органах проїзних документів для виїзду за кордон сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , до повноліття дитини, без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , судові витрати по оплаті судового збору за подачу позову в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .

Головуючий: Т.В. Ігнатенко