Справа № 210/2163/21
Провадження № 2/210/1202/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"01" червня 2021 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н. А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодження здоров`я на виробництві, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодження здоров`я на виробництві, посилаючись на те, що позивач працював на РУ імені Кірова правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» (раніше - КДГМК «Криворіжсталь», ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») у шкідливих умовах праці 15 років. На підставі медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 10.11.1998 (Виписка з історії хвороби №1599), позивачу було встановлено професійне захворювання: «Радикулопатія попереково-крижова з вираженим статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом на фоні спондилоартрозу L3-L5, фаза загострення». Зазначені діагнози в подальшому підтверджувались ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини». Комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено, що внаслідок тривалої праці в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, позивач втратив своє здоров`я та працездатність і набув професійне захворювання.

Факт вини відповідача підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 16.11.1998 р., медичного висновку медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 10.11.1998 р.

Вперше йому встановлено 50% професійної працездатності 14.12.1998 р. на підставі довідок МСЕК. За довідками МСЕК від 12.12.2008 р. серії МСЕ-ДНА-01 №039570 та серії ДНА-02 №028371, йому, повторно була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% (радикулопатія), безстроково. Відповідно до рекомендацій МСЕК він потребує «санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, ВМП, ЛФК, масаж», протипоказана важка праця, вимушена поза, довга ходьба, переохолодження.

Позивач вказує, що внаслідок отримання професійного захворювання він став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується, відчуває біль та обмеження рухів у попереково-крижовому шийному відділах хребта, постійний біль та обмеження рухів в плечових і ліктьових суглобах з іррадіацію болю в праву ногу, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, періодичне підвищення АТ, відчуття серцебиття.

Просить стягнути з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на його користь 210 000 гривень за спричинену моральну шкоду у зв`язку із ушкодженням здоров`я, без урахування утримання податку на доходи фізичних осіб, військового збору та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою суду від 27.04.2021 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України.

Відповідач ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву.

Так, у відзиві, поданому в строки та за встановленими правилами, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем не підтверджено факт отримання моральних страждань, розмір моральної шкоди не обґрунтований, окрім того, вина підприємства не підтверджена. ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вважає, що позовна заява подана до неналежного відповідача, оскільки відповідач не є правонаступником ДП «РУ ім. Кірова».

Відповідь на відзив ні позивачем, ні його представником до суду не подавалась.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , перебував в трудових відносинах з ДП «РУ ім. Кірова» в період часу з 02.09.1983 р. по 01.05.1986 р., з 01.05.1986 р. по 27.09.1988 р., з 01.10.1990 р. по 01.01.1991 р., з 01.01.1991 р. по 01.07.1992 р., з 01.07.1992 р. по 25.12.1998 р. Значний період часу 10 років 5 місяців - працював в підземних умовах в якості проходчика, підземного слюсаря, кріпильника. Робота цих професій характеризується тяжким мало механізованим трудом. Статичне навантаження за участі м`язів тулубу та ніг 130001 до 260000 кг/сек, схильністю перепадів швидкості рух повітряного потоку від 0 до 0,25в, востающої гірничої виробки, не менш 1,5-2,0 м/сек, по горизонтальним гірничим виробкам. До того ж, не менше ніж в 20% забої відрізняються малою механізацією, переносу вручну вантажу від 50 до 104 кг., обводненістю, наслідком чого є переохолодження, фізичні перевантаження у вимушеній робочій позі. Все це з урахуванням стажу роботи в умовах підвищеної вологості 90% при температурі +14° +16°, великих фізичних перевантаженнях слугувало причиною цього захворювання.

Вказані обставини підтверджуються відомостями внесеними до трудової книжки позивача, а також до акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 16.11.1998 року, виданого на ім`я позивача (а.с. 34-37, 10-12).

Згідно Повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) від 11.11.1998 року №640 позивачу встановлено основний діагноз: «Хронічна дискогенна пояснично-крестцова полірадикулопатія з вираженими статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом на фоні спонділоартроза (Л3-Л5). Захворювання професійне (а.с. 23).

Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 16.11.1998 року, причинами виникнення професійного захворювання позивача слугувало: тривала робота в умовах постійного контакту з віброгенеруючими механізмами; мала механізація забоїв (в 20%); недосконалість засобів індивідуального захисту; випуск бурової техніки (бурової установки, перфораторів) з завідомо завищеними характеристиками по вібрації (а.с. 11).

Так, 14.12.1998 року позивач вперше пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому встановлено 50% втрати професійної працездатності, на строк з 07.12.1998 року по 01.01.2000 року, визначена необхідність в оздоровленні в профілакторії, може працювати вахтером, майстром на поверхні, що підтверджується довідкою МСЕК від 14.12.1998 року №072959 (а.с. 13, 14).

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда професійне захворювання отримано при роботі на ш. «Артем-1» в якості кріпильника, підземного слюсаря, прохідником та зроблено заключення про необхідність стаціонарного лікування та оздоровлення в профілакторії, а також зменшено відсоток втрати професійної працездатності з 50% до 40% (а.с. 15-16).

12.12.2008 року позивач повторно пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково, встановлено з 01.01.2009 року ІІІ групу інвалідності, визначено потребу у санаторно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні, ВМП, ПФК, масаж та зроблено висновок про умови та характер праці яким протипоказана важка праця, вимушена поза, довга ходьба, переохолодження, що підтверджується довідками МСЕК від 12.12.2008 р. серії МСЕ-ДНА-01 №039570 та серії ДНА-02 №028371, виданих на ім`я позивача (а.с. 17, 18).

Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 930 від 12.12.2008 року, яка складена на ім`я позивача, визначено реабілітаційні заходи, а саме: медикаментозне лікування, згідно висновку МСЕК; санаторно-курортне лікування; нагляд у невропатолога; лікувальний масаж; протипоказана важка праця, вимушена поза, переохолодження (а.с. 19-22).

На підставі медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 10.11.1998 року (Виписка з історії хвороби №1599), позивачу було встановлено професійне захворювання: «Радикулопатія попереково-крижова з вираженим статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом на фоні спондилоартрозу L3-L5, фаза загострення».

Згідно відомостей з медичної документації, що наявна в матеріалах справи вбачається, що позивачу неодноразово було підтверджено встановлені діагнози та рекомендації щодо реабілітації у зв`язку з професійним захворюванням (а.с. 24-25, 26, 27, 28, 29, 30-31, 32-33).

Щодо переходу до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» обов`язку з відшкодування працівникам шкоди внаслідок ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків, суд зазначає наступне.

У 1989 році Рудоуправління ім. Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою - Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.

Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром.

28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.

30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.

Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року.

П.п 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Відповідно до Додатку № 1 до Наказу № 165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»», шахта «ім. Артема», на якій працював позивач, відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Згідно ст. 37 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов`язки) переходить до останньої.

З урахуванням положень законодавства, яке діяло на момент встановлення позивачу ступеня втрати працездатності, передачі майна шахти «ім. Артема» до складу КДГМК «Криворіжсталь», з урахуванням відомостей наявних в матеріал справи, суд приходить до висновку, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» являється правонаступником шахти «ім. Артема» ДП «Рудоуправління імені Кірова» в частині відшкодування шкоди спричиненої працівникам під час виконання трудових обов`язків.

Зважаючи на вказане суд доходить до висновку, що позовна заява подана до належного відповідача.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Втрата професійної працездатності позивача, що стало підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, вперше встановлена висновком медико-соціальної експертної комісії 14.12.1998 року, тобто мала місце до набрання чинності Цивільного кодексу України 01 січня 2004 року, суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та законодавства, яке було чинним на момент встановлення позивачу втрати професійної працездатності первинно.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно зі ст.ст. 440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Крім того, згідно до п. 1 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків» (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин), власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці.

Позивач вказує, що внаслідок отримання професійного захворювання він став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується, відчуває біль та обмеження рухів у попереково-крижовому шийному відділах хребта, постійний біль та обмеження рухів в плечових і ліктьових суглобах з іррадіацію болю в праву ногу, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, періодичне підвищення АТ, відчуття серцебиття.

Крім того, зазначені негативні зміни настали у позивача у зв`язку із професійним захворюванням, яке виникло під час виконання ним трудових обов`язків, яке призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд доходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Крім того, професійне захворювання стало причиною настання негативних наслідків у житті позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Вказане негативно позначилось на фізичному стані позивача, призвело до необхідності залучення додаткових зусиль для організації його життя.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості від сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, суд враховує положення пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(з відповідними змінами), згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Обговорюючи розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди, суд, виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги характер трудового каліцтва, яке безумовно, змінило звичний спосіб життя позивача, ступінь та безстроковість втрати позивачем професійної працездатності, а тому вважає можливим стягнути на його користь 120 000 гривень, що буде відповідати спричиненій позивачу шкоді.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1200 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодження здоров`я на виробництві задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 120 000 (сто двадцять тисяч) грн. без урахування утримання податку на доходи фізичних осіб, військового збору та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд. 1, ) на користь держави судовий збір в сумі 1200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: Н. А. Літвіненко