Справа № 508/104/21
Провадження № 2/508/136/21
УХВАЛА

Іменем України

"28" травня 2021 р. суддя Миколаївського районного суду Одеської області Банташ Д.С., ознайомившись з матеріалами справи за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 09 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу було залишено без руху.

14.05.2021 року ОСОБА_1 надала до суду уточнену позовну заяву.

З уточненої позовної заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки ВОМІРМП УДМС в Івано-Франківській області за № 2688/199 від 21.05.2021 року, вбачається, що відповідач з 01.03.2002 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за межами територіальної юрисдикції Миколаївського районного суду Одеської області.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно норм ЦПК України існує загальна підсудність справ за місцезнаходженням відповідача (ст. 27 ЦПК України), альтернативна підсудність за вибором позивача (ст. 28 ЦПК України) та виключна підсудність (ст. 30 ЦПК).

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Як вбачається з позовної заяви, сторони не мають дітей від шлюбу.

Позивач звертаючись до Миколаївського районного суду Одеської області з зазначеною позовною заявою за місцем своєї реєстрації (альтернативна підсудність за вибором позивача на підставі ч. 2 ст. 28 ЦПК України), посилалася на те, що вона за станом свого здоров`я не має можливості виїхати до місця проживання відповідача. На підтвердження чого надала довідку з КП «Миколаївська районна лікарня» Миколаївської районної ради від 22.12.2020 року.

Довідка надана позивачем з КП «Миколаївська районна лікарня» Миколаївської районної ради від 22.12.2020 року не містить доказів того, що позивач не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Відсутні також відомості про існування домовленості подружжя для визначення підсудності за місцем проживання позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Слід звернути увагу, що недотримання судом правил виключної підсудності є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд до належного суду (ст. 378 ч. 1 ЦПК України ).

Також варто зазначити, що визначення правильної юрисдикції того чи іншого спору має важливе значення. З нього приводу, в пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів NN 2,4,7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ термін «Встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії»), У рішенні ЄСПЛ «Сокуренко і Стригун проти України» суд повторює, що як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, зазначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

У рішенні ЄСПЛ у справі «Коем та інші проти Бельгії» Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

У рішенні у справі «ТОВ «Базальт-Імпекс» проти України» від 1 грудня 2011 року, ЄСПЛ зауважив, що всупереч ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Верховний Суд України проігнорував висновки Європейського суду, викладені у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України», яке на час провадження у справі заявника вже було перекладено українською мовою і надруковано в офіційному юридичному виданні, тому визнав порушення ст.6 Конвенції.

Отже в даній справі підсудність визначається за загальним правилом, тобто за місцезнаходженням відповідача, а тому справа підлягає передачі на розгляд Богородчанському районному суду Івано-Франківської області (77701, Івано-Франківська область, с.м.т. Богородчани, вул. Шевченка № 68).

Згідно з ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим кодексом підсудністю, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. ст. 31, 32 ЦПК України, -

постановив:

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу направити за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області (77701, Івано-Франківська область, с.м.т. Богородчани, вул. Шевченка № 68).

Передачу справи на розгляд до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області (77701, Івано-Франківська область, с.м.т. Богородчани, вул. Шевченка № 68) здійснити на підставі даної ухвали не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Д.С. Банташ