ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року

м.Суми

Справа №591/8161/19

Номер провадження 22-ц/816/26/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 червня 2020 рокуухвалене в складі судді Клименко А.Я. в м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшукування шкоди, заподіяної у наслідок залиття квартири.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 , де і фактично проживає. 24 червня 2019 року вона виявила залиття кухні та великої кімнати та того ж дня звернулася із заявою до диспетчера ПРБП «Рембуд». 01 липня 2019 року комісією ПРБП «Рембуд» було проведено обстеження належної їй квартири та складно акт, в якому зафіксовано пошкодження, спричинені внаслідок залиття та встановлені причини, а саме засмічення каналізаційного стояку у квартирі АДРЕСА_2 , що розташована поверхом вище, власником якої є відповідач.

Посилаючись на те, що відповідач жодних дій по відшкодуванню спричинених їй збитків не здійснює, просила стягнути з нього на її користь 9749 грн 10 коп. майнової шкоди, заподіяної залиттям кватири, 2500 грн витрат, пов`язаних з оплатою вартості послуга за складання звіту про оцінку майна та 3000 грн моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями відповідача.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9749 грн 10 коп. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди, внаслідок залиття квартири, 3000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 2500 грн в рахунок відшкодування понесених судових витрат за проведення оцінки майна.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840 грн 80 коп. судового збору.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд вище зазначеного заочного рішення суду від 23 червня 2020 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, та як наслідок, його було позбавлено права на судовий захист. Стверджує, що залиття квартири позивача ОСОБА_1 відбулося з вини мешканців квартири АДРЕСА_3 , що розташована на поверх вище, а не з його вини, на підтвердження чого надав акт від 01 серпня 2019 року, складений комісією ПРБП «Рембуд».

Вказує на те, що при складанні акту від 01 липня 2019 року, який було надано позивачем, комісією не було обстежено його квартири та в ньому викладено припущення, що залиття відбулося внаслідок винних дій власника квартири АДРЕСА_2 .

Звертає увагу і на те, що судом першої інстанції не було з`ясовано кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, спричиненої залиттям квартири, співвласники квартири АДРЕСА_4 до розгляду справи не були залучені.

Вважає також, що відсутні правові підстави для стягнення з нього моральної шкоди, так як позивачем взагалі не наведено обставин, які б підтверджували факт заподіяння їй моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Петрищева О.О., які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення позивача ОСОБА_1 , яка просила рішення суду першої інстанції залишити без зміни, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 9).

Відповідно до акту від 01 липня 2019 року, складеного комісією Приватного ремонтно-будівельного підприємства «Рембуд» за результатами обстеження квартири АДРЕСА_1 на предмет залиття, при виході комісії було встановлено, що в кухні при залитті приміщення було пошкоджено кухонні меблі планка кухонної тумби розбухла, у великій кімнаті на стелі вся площа шпалер має здуття та повітряні пузирі, місцями спостерігалося відшарування шпалер, а над еркером шпалери відклеєні розміром до 70 кв.см. За результатами обстеження комісія зробила висновки, що 24 червня 2019 року залиття квартири АДРЕСА_4 відбулося через забиття каналізаційного стояку у квартирі АДРЕСА_2 , у зв`язку з халатним відношенням до сантехнічного обладнання її власників (а.с. 4).

За результатами оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 встановлено, що розмір матеріального збитку, що виник в наслідок затоплення житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , станом на 24 червня 2019 року становив 9749 грн 10 коп. (а.с. 14-43).

01 серпня 2019 року комісією ПРБП «Рембуд» складено акт на предмет систематичного залиття кухні квартири АДРЕСА_6 каналізаційними стоками з квартири АДРЕСА_3 (а.с. 144). При огляді було встановлено, що залиття відбувається в місцях під`єднання гнучкого шлангу пральної машини та в місцях приєднання зливної каналізації кухонної мийки, в результаті залиття паркет в залі деформувався, а нижня частина кухонних меблів прийшла в непридатність. При огляді квартири АДРЕСА_3 виявлено антисанітарійний стан кухні, що дало підстави зробити висновок про халатне відношення до санітарно-технічного обладнання мешканців квартири АДРЕСА_3 , що призводить до засмічення системи трубопроводу водовідведення, у наслідок чого забивається стояк каналізаційної мережі та заливається підлога квартири АДРЕСА_2 , розташованої на поверх нижче.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача ОСОБА_2 відбулося залиття квартири позивача, а тому з відповідача підлягає стягненню спричинена майнова та моральна шкода.

Колегія суддів погоджує з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Так, за змістом положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 27 грудня 2019 року у справі №686/11256/16-ц.

Факт залиття квартири, яка на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 , саме з вини відповідача ОСОБА_2 підтверджується актом залиття від 01 липня 2019 року ПРБП «Рембуд». Актом встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_1 , що мало місце 24 червня 2019 року, відбулося у наслідок забиття каналізаційного стояку у квартирі АДРЕСА_2 , у цьому будинку розміщеної поверхом вище.

Відповідачем ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів на спростування своєї вини у завданні шкоди позивачці, а долучений до апеляційної скарги акт, складений ПРБП «Рембуд» від 01 серпня 2019 року, у супереч доводам апеляційної скарги, таким доказом не являється.

Зокрема, вказаний акт було складено не за фактом залиття, яке мало місце 24 червня 2019 року, а у зв`язку з систематичним, за твердженням відповідача, залиттям кухні каналізаційними стоками з квартири АДРЕСА_3 , що розміщена над його квартирою.

Більше того, за результатом проведено огляду було встановлено, що залиття квартири відповідача відбувається у місцях під`єднання гнучкого шлангу пральної машини та в місцях приєднання зливної каналізації кухонної мийки саме в його квартирі, у наслідок чого було деформовано паркет у залі та нижня частина кухонних меблів відповідача. Пошкоджень стелі чи стін у квартирі відповідача, що давали б підстави вважати, що мало місце залиття із квартири АДРЕСА_3 , яка розташована на поверх вище від квартири відповідача, під час огляду комісією не було встановлено.

Виявлення антисанітарного стану кухні в квартирі АДРЕСА_3 , на переконання колегії суддів, не підтверджує здійснення мешканцями цієї квартири засмічення трубопроводу кухонної каналізації, у наслідок якого відбулося залиття у місцях приєднання гнучкого шлангу пральної машини та зливної каналізації кухонної мийки у квартирі відповідача.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про не з`ясування кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди заподіяної залиттям, виходячи з наступних обставин.

Так, з наданого ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на житло вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності їй, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає у цій квартирі (а.с. 9, 10).

У відповідності до положень ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, позивач підтвердила, що звернулася до суду з вимогою про відшкодування відповідачем шкоди, спричиненої залиттям квартири, за погодженням із іншими співвласниками цього майна.

Більш того, колегія суддів бере до уваги те, що внаслідок залиття квартири були пошкоджені речі, які перебували у спільному користуванні співвласників житлового приміщення, у тому числі позивачки ОСОБА_1 , зокрема кухонні меблі та шпалери, а не особисті речі, що належали іншим співвласникам квартири.

З вказаного слідує, що унаслідок залиття квартири відповідачем права ОСОБА_1 були порушені, а тому вона набула права вимоги щодо відшкодування шкоди, спричиненої пошкодженням належного їй на праві спільної сумісної власності майна.

Колегія суддів погоджується також із визначеним судом першої інстанції розміром майнової шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки на даний час наслідки залиття квартири не були усунуті, а ремонті роботи можуть бути проведені із використанням найманої праці, тому доводи представника відповідача про безпідставне включення оцінювачем ОСОБА_3 до розміру матеріального збитку заробітної плати робітнику не заслуговують на увагу.

Щодо посилання заявника апеляційної скарги на безпідставність заявлених ОСОБА_1 вимог про відшкодування моральної шкоди, то їх колегія суддів визнає непереконливим.

Зокрема, згідно зі ст.ст. 16 та 23 ЦК України, відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи. Моральна шкода полягає в тому чисті і в душевних стражданнях, які фізична особа зазнала в зв`язку з знищенням чи пошкодженням майна.

Враховуючи те, що факт пошкодження належної позивачу квартири, що є наслідком її залиття, знайшов підтвердження, до того ж позивач тривалий час був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, вільно користуватися житловим приміщенням, так як відповідач ОСОБА_2 ухилився від добровільного вирішення спору, тому, відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка була визнана винною в спричиненні шкоди, тобто відповідачем. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, розмір стягнутого місцевим судом відшкодування, відповідає характеру моральних страждань.

Колегією суддів не було встановлено також і порушення права відповідача на судовий захист, виходячи з наступних обставин.

У відповідності до положень ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі не надання учасниками справи інформації щодо їх адреси судові повістки надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованому у встановленому законом порядку.

Дана справа перебувала на розгляді у суді першої інстанції із 27 грудня 2019 року та неодноразово призначалася судом до розгляду, а саме: на 07 квітня 2020 року, 08 травня 2020 року та 23 червня 2020 року, про що відповідач повідомлявся, як шляхом надіслання судових повісток за зареєстрованою адресою його проживання АДРЕСА_7 , які були повернуті за закінченням терміну зберігання, так і шляхом розміщення на офіційному сайті Зарічного районного суду м. Суми оголошення про виклик ОСОБА_2 до суду. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердив, що за зареєстрованим місцем не проживав, а проживав у іншому під`їзді цього будинку, але у квартирі своїх рідних. Про дані обставини проживання місцевому суду не повідомляв.

Позивачка у своєму відзиві на апеляційну скаргу вказувала на те, що вона особисто повідомляла відповідача про перебування на розгляді у суді даної справи та про неотримання ним судових повісток. Даних обставин відповідач не спростував належними доказами.

Таким чином, з викладеного вбачається, що судом першої інстанції були використані усі передбачені нормами чинного процесуального законодавства способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи.

Отже, суд першої інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову повно та послідовно викладені у мотивувальній частині рішення. Підстав для скасування цього рішення за доводами апеляційної скарги немає, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 206, 255, 373, 374, 375, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко