Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/176/21

20 травня 2021 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Богородчанської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно житловий будинок площею 49,8 кв. м на АДРЕСА_1 .

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з серпня 1989 року вона почала працювати вихователем у школі с.Горохолин Ліс і з усного дозволу директора школи та сільського голови поселилася у занедбаному будиночку біля школи, в якому час від часу проживали вчителі. Оскільки у будинку не було власника, то вони сказали, що в майбутньому вона зможе отримати право власності на цей будинок. Оскільки будинок був у поганому стані, вона здійснила там капітальний ремонт і протягом 32 років робила поточні ремонти з метою його збереження та збільшення терміну експлуатації. 27.10.2020 року вона звернулася до виконавчого комітету Горохолинської сільської ради із заявою про присвоєння зазначеному будинку поштової адреси і рішенням №22 виконавчого комітету Горохолинської сільської ради від 30.10.2020 року вказаному будинку було присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 .

Вважає, що оскільки протягом останніх 32 років вона безперервно, добросовісно та відкрито користується спірним майном, то є підстави для визнання за нею права власності на нього за набувальною давністю.

В судове засідання позивачка не з`вилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку.

Представник позивачки заявлені вимоги підтримав з викладених підстав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнала та щодо його задоволення заперечила. Зазначила, що у позивачки були відсутні правові підстави проживати у спірному будинку, оскільки вказаний будинок рішенням комісії Богородчанської районної ради народних депутатів з питань поновлення прав реабілітованих було повернуто реабілітованій ОСОБА_2 . Крім того вказала, що згідно з даними чинного державного акту земельна ділянка на якій розташовано спірний житловий будинок знаходиться у постійному користуванні Горохолинської сільської ради з цільовим призначенням для обслуговування навчальних та виробничих приміщень. За таких обставин просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачка з 1989 року по теперішній час проживає в житловому будинку на АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Горохолинської сільської ради народних депутатів від 30.10.2020 року № 22 (а.с.12), на підставі заяви ОСОБА_1 вказаному будинку присвоєно поштову адресу АДРЕСА_1 .

Вказаним рішенням також констатовано, що спірний будинок розташований на земельній ділянці для обслуговування навчальних та виробничих потреб та перебуває на праві постійного користування Горохолинської сільської ради відповідно до державного акту серії ЯЯ №9139414 від 25.07.2008 року (а.с.70).

Відповідно до даних технічного паспорта (а.с.13-18), виготовленого на замовлення позивачки, домоволодіння на АДРЕСА_1 складається з одного житлового будинку.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що позивачка у 1989 році була прийнята на роботу вихователем у школу села Горохолин Ліс. З часу прийняття на роботу позивачка була поселена в так званий будинок для вчителів, де також проживали ще кілька жінок вчителів. Через деякий час інші вчителі змінили місце свого проживання, а позивачка залишилася й проживає в будинку до тепер. Також вказали, що у 90-х роках позивачка їздила у Львівську область, де намагалася відшукати попередню власницю будинку.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Зважаючи на положення пункту 8 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, правила про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності Цивільним кодексом України, тобто до 01.01.2001 року.

З аналізу змісту вказаних вище законодавчих актів випливає, що для визнання права власності за набувальною давністю повинні бути дотримані такі умови, зокрема, добросовісне заволодіння майном на законних підставах, а також відкрите та безперервне продовження заволодіння майном протягом 10 років.

У постанові Верховного суду від 11.04.2018 року у справі №742/2916/15-ц колегія суддів касаційного цивільного суду звернула увагу на те, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої палати ВСУ від 14.05.2019 року в справі №901/17274/17 та постанові ВСУ від 24.01.2019 року у справі №755/16913/16-ц .

Представник позивачка стверджує, що його довірителька правомірно заволоділа майном, яке не має власника, однак об`єктивних доказів на обгрунтування своєї позиції не надав. Жодних правовстановлюючих документів на право користування спірним будинком (рішення про надання жилого приміщення, ордера на жиле приміщення та інше) позивачкою чи її представником суду не подано.

Крім того, судом встановлено, що 05.10.1995 року рішенням комісії Богородчанської районної ради народних депутатів з питань поновлення прав реабілітованих (а.с.60) вирішено повернути спірний будинок ОСОБА_2 , жительці с.Жвірка Сокальського району Львівської області, та зобов`язано Горохолинську сільську раду зняти вказаний житловий будинок з балансу. Цим же рішенням зобов`язано орган місцевого самоврядування забезпечити відселення жильців з вказаного будинку.

Про повернення спірного будинку ОСОБА_2 приймалося також рішення й Горохолинською сільською радою (а.с.61).

Суд не приймає до уваги твердження представника позивача про те, що представником відповідача не доведено, що спірний будинок знаходиться на земельній ділянці, яка відносить до території школи, оскільки ним долучено до матеріалів справи рішення виконавчого комітету Горохолинської сільської ради народних депутатів від 30.10.2020 року № 22 про присвоєння будинку поштової адреси, яким констатовано, що спірний будинок розташований на земельній ділянці для обслуговування навчальних та виробничих потреб та перебуває на праві постійного користування Горохолинської сільської ради відповідно до державного акту серії ЯЯ №9139414 від 25.07.2008 року.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 цього ж кодексу передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Беручи до уваги те, що належними й допустимими доказами позивачкою не доведено факт правомірного заволодіння нею спірним майном, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, ст.344 ЦК України, керуючись ст.ст.12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у задоволенні позову до територіальної громади села Горохолина Івано-Франківського (раніше Богородчанського) району Івано-Франківської області в особі Богородчанської селищної ради про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно житловий будинок площею 49,8 кв. м на АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду області протягом 30 днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Повне рішення складено 31 травня 2021 року.

Головуючий О. А. Шишко