Справа № 646/7124/18
№ провадження 2/646/131/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2021 м. Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі

головуючого судді - Шелест І. М.

за участю секретарів - Саламахи В. О., Коммунарової А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання припинення права спільної власності,

за участю представника позивача - ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Фуженкова К. Ю.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаними позовом, яким вона просить визнати припиненим право спільної власності на земельну ділянку із кадастровим номером № 0:02:007:0008 площею 0,0571 га по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що за позивачем ОСОБА_1 рішенням Червонозаводського районного суму м. Харкова від 18.04.2011 по справі № 2?161/11 визнано право власності на земельну ділянку, площею 271 кв. м. по АДРЕСА_1 . Цим же рішенням також визнано право власності на земельну ділянку, площею 154 кв. м. за вищевказаною адресою, за ОСОБА_2 та на земельну ділянку, площею 146 кв. м. за ОСОБА_3 . Під час виконання вищевказаного судового рішення виникло питання, чи припинилося право спільної власності на вказану земельну ділянку. Шляхом роз`яснення судового рішення вирішити зазначені питання та усунути вищевказані суперечності не вдалося можливим, тому позивач звернулась до суду з цим позовом.

09.10.2018 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

27.03.2019 ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі.

05.11.2020 ухвалою Червонозаводського районного суму м. Харкова закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

09.05.2021 надійшли письмові пояснення по справі представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Фуженкова К. Ю., у яких представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень зазначено, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наявність самовільних будівель на території будинку АДРЕСА_1 .

У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, визначених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник проти задоволення позову заперечували.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників, дійшов до наступного.

Згідно рішення Харківської міської ради від 24.09.2003 № 190/03 загальна площа земельної ділянки АДРЕСА_1 складала 571 м 2 .

Цільове призначення вищевказаної земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

На вказаній земельній ділянці розташовано домоволодіння АДРЕСА_1 .

26.04.2002 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова затверджувалася мирова угода про визначення порядку користування вищевказаною земельною ділянкою між її співвласниками, було визначено ідеальні частки співвласників у домоволодінні.

Ідеальні частки співвласників у домоволодінні в подальшому перерозподілялися, зокрема, рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.09.2004.

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 563300 від 22.06.2005 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у спільну сумісну власність було надано земельну ділянку із кадастровим номером № :02:007:0008 площею 0,0571 га по АДРЕСА_1 .

18.04.2011 рішенням Червонозаводського районного суму м. Харкова по справі № 2?161/11, з урахуванням ухвали суду від 15.03.2016 про виправлення описки, визнано ідеальні частки в праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за: ОСОБА_2 - 57/100 частини (що належать на підставі на підставі договору дарування 74/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , укладеного з ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Олійник Л. М., зареєстровано в реєстрі за № 7008 від 10.12.2004), ОСОБА_7 - 26/100 частини (що належать на підставі на підставі договору міни № 1638 від 08.11.2007, та свідоцтва про право на спадщину № 5?154 від 04.02.2002), ОСОБА_3 - 17/100 частини (що належать на підставі договору купівлі-продажу 17/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО, зареєстровано в реєстрі за № 78 від 17.03.2006).

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 154 кв. м. по АДРЕСА_1 з окремим в`їздом зі сторони АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_7 право власності на земельну ділянку площею 271 кв. м. по АДРЕСА_1 з окремим в`їздом з боку АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 146 кв. м., що складає 17/100 частин загальної земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , з окремим в`їздом зі сторони

АДРЕСА_3 видати новий акт Державний Акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 згідно ідеальних часток встановлених цим рішенням.

Тобто, вищевказаним судовим рішенням визначено так звані ідеальні частки власників у праві спільної власності на вищевказану земельну ділянку.

Вказане також випливає зі змісту постанови Апеляційного суду Харківської області від 15.08.2018, якою встановлено, що «під час розгляду справи № 2?161/11 судом під час вирішення спірних правовідносин між сторонами вимоги щодо припинення права спільної власності на земельну ділянку, площею 0,0571 га по АДРЕСА_1 , не заявлялися та судом не вирішувалися».

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 230984523 від 04.11.2020 право власності на земельну ділянку із кадастровим номером № :02:007:0008 площею 0,0571 га по АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_3 - на 17/100 частин земельної ділянки на праві спільної часткової власності. Підстава для державної реєстрації - рішення суду по справі № 2?161/11 від 18.04.2011.

14.07.2020 державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення № 53111107, яким зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.07.2020 за реєстровим номером 40365175 щодо проведення державної реєстрації права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 у зв`язку з поданням документів не в повному обсязі, а саме: не подано витяг з державного земельного кадастру, у зв`язку з чим встановити кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований вищевказаний будинок не вбачається можливим.

Крім того, відповідач, заперечуючи проти позову надав суду чисельні судові рішення між сторонами у інших справах, з яких вбачається, що між сторонами також існує спір щодо самочинного будівництва на спільній земельній ділянці.

Згідно ч. 1,2 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч. 3,4 ст. 791 ЗК України).

Згідно ч. 6 вказаної статті формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК (далі - ЦК) земельні ділянки відносяться до нерухомих речей.

Згідно з частиною першою статті 182 ЦК право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

При цьому, відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюватиметься після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

За ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до п «г» ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду.

Статтею 12 ЗК України до категорій земель України віднесено землі житлової та громадської забудови.

Відповідно до ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди (ч. 4 ст. 120 ЗК України).

Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (ч. 1,3 ст. 370 ЦК України).

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (ч. 1 ст. 364 ЦК України).

Законом України № 1878-VI від 11.02.2010 «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України» статтю 364 доповнено новою частиною такого змісту: у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Вказані зміни набули чинності з 01.01.2013.

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 1,3 ст. 372 ЦК України).

Всебічність та повнота судового розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Відповідно до обставин справи спірна земельна ділянка є одним (єдиним, нерозподіленим) об`єктом цивільних правовідносин (сформованою земельної ділянкою із кадастровим номером № :02:007:0008 площею 0,0571 га по АДРЕСА_1 ) щодо якого сторонами у справі здійснюється користування у певному порядку з встановленням меж земельних ділянок за їх фактичним використанням.

У Земельному кодексі України передбачено поняття «формування земельної ділянки», тобто визначення земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Обов`язковою ознакою сформованої земельної ділянки є її цільове призначення.

Цільове призначення спільної земельної ділянки за кадастровим номером № :02:007:0008 - для будівництва і обслуговування житлового будинку.

На вказаній земельній ділянці розташоване домоволодіння АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній частковій власності сторін у даній справі.

Земельна ділянка надається для обслуговування житлового будинку (цілого) всім співвласникам такого будинку, незалежно від їх кількості.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Відтак, чинним законодавством закріплено загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. У зв`язку з цим, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Разом з тим, навіть якщо співвласниками фактично здійснено поділ домоволодіння на відповідні частки (так звані квартири), - земельна ділянка передається лише у спільну власність.

Такий підхід повністю відповідає дійсним правовідносинам, адже навіть якщо визначені ідеальні частки співвласників у праві власності на будинок, такий будинок як об`єкт цивільного обороту залишається одиницею, а при відчужені співвласником своєї частки, де-юре відбувається відчуження не частки у майні, а частки у праві власності (ідеальна частка).

Так, відповідно до правової позиції Верхового Суду у постанові від 03.06.2020 по справі № 560/1049/16?ц земельна ділянка може надаватися для обслуговування житлового будинку (цілого), незалежно від кількості співвласників такого будинку. Але лише у разі, якщо будинок розділено на окремі домоволодіння і тоді надання земельної ділянки здійснюється окремо для кожного власника. При цьому окреме домоволодіння повинно мати окрему адресу.

Фактичне користувались власниками земельною ділянкою й встановлення меж земельних ділянок за їх фактичним використанням здійснюється співвласниками самостійно за домовленістю між собою або на підставі рішення суду, яким визначено порядок користування земельною ділянкою.

Рішенням Червонозаводського районного суму м. Харкова по справі № 2?161/11, з урахуванням ухвали суду від 15.03.2016 про виправлення описки, було визначено ідеальні частки співвласників у домоволодінні АДРЕСА_1 та змінено порядок користування та режим власності на земельну ділянку, а не виділено в натурі (здійснено розподіл в натурі) часток співвласників з майна - земельної ділянки, як помилково вважає позивач.

З урахуванням системного аналізу чинного законодавства та обставин справи, вбачається, що на даний момент між сторонами фактично існують правовідносини щодо спільного володіння та користування домоволодінням АДРЕСА_1 та земельною ділянкою сформованою за кадастровим номером № :02:007:0008.

Таким чином, домоволодіння АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності сторін у даній справі. Натомість, питання правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю, тому має вирішуватися одночасно з вирішенням останнього (виділу частини домоволодіння, його поділу тощо).

При вирішенні даної справи суд враховує, що відповідно до наявних а матеріалах справи доказів частки кожного з співвласників нерухомого майна (домоволодіння та земельної ділянки для його обслуговування) в натурі не виділялись (не мав місце поділ або виділ часток із спільного майна), враховує цільове призначення спірної земельної ділянки, її нерозривний зв`язок та пряму залежність з нерухомим майном, що на ній розміщено, правову природу спірних правовідносин той факт, що фактичне накладення меж на земельну ділянку та визначення порядку користування домоволодінням не підміняє їх правового режиму, а доказів того, що домоволодіння, розташований на спірній земельній ділянці, у передбаченому законодавством порядку поділений на окремі частини з самостійними адресами матеріали справи не містять.

Надаючи правову оцінку належності обраного заінтересованою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції.

Позивачем у даній справи заявлено позовну вимогу про визнання права спільної власності припиненим. Звертаючись до суду з вимогою щодо визнання правовідносин припиненими, позивач прагне досягти правової визначеності, тобто прагне підтвердження судом факту припинення права спільної власності. При цьому, визнання припиненим права спільної власності в судовому порядку не може слугувати способом установлення права власності на несформовані земельні ділянки.

Посилання позивача на зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію права на будинок у зв`язку з ненаданням витягу з державного земельного кадастру як доказ порушення його прав не підтверджує порушення прав позивача перебуванням земельної ділянки у спільній власності сторін.

Таким чином, судом не встановлено підстав для визнання припиненим права спільної власності на земельну ділянку для обслуговування домоволодіння, яке перебуває у спільній частковій власності сторін по справі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76?89, 247, 259, 263?265, 273, 282 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання припинення права спільної власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складений та підписаний 02.06.2021.

Суддя І. М. Шелест