ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7629/20
провадження № 2/753/3465/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кирик К. С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування в трудових відносинах та стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У травні 2020 р. ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом про встановлення факту перебування його у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі також - ФОП ОСОБА_2 , відповідач) на посаді водія вантажних перевезень в період з 01.04.2010 по 30.09.2013 та стягнення заборгованості по заробітній платі за вказаний період в сумі 43 109 грн.

На обґрунтування позову вказав, що 01.04.2010 влаштувався на роботу до ФОП ОСОБА_2 на посаду водія вантажних перевезень, звідки звільнився 30.09.2013 за власним бажанням. Трудовий договір між сторонами укладений не був, однак позивач був допущений до роботи: перевозив метал, дошку, плитку, овочі по Україні, м. Києву та Київській області. Увесь період роботи відповідач не платив йому заробітну плату. Він брав замовлення за перевезення та просив позивача заправити авто за його власні кошти, обіцяючи розрахуватися в повному обсязі пізніше. Потім відповідач почав продавати автомобілі та обіцяв розрахуватися з коштів, отриманих від їх продажу та продажу власного будинку, однак грошей за роботу позивач так і не отримав. Крім того, при звільненні з посади за власним бажанням позивач виявив, що у його трудовій книжці відсутній запис про працевлаштування за період з 01.04.210 по 30.09.2013. Вважає, що у такий спосіб відповідач ухиляється від податків. З приводу неправомірних дій ФОП ОСОБА_2 позивач звертався зі скаргами до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві та Головного управління Держпраці у Київській області. На заяву про виплату заборгованості по заробітній платі відповідач не відреагував.

Посилаючись на положення статей 21, 24, 47, 48, 94, 95, 116, 235 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) позивач вважає, що відповідач порушив його права щодо працевлаштування та виплати заробітної плати, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

23.12.2020 від відповідача надійшли заперечення (відзив) на позовну заяву, у яких викладені доводи проти вимог позову. Однак зважаючи на те, що відсутні підтвердження надсилання копії заперечень позивачу, суд не бере до уваги пояснення, викладені відповідачем у запереченнях, і вирішує справу на підставі пояснень та доказів позивача.

ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 14.05.2020 справу передано до провадження судді Даниленка В. В. (а. с. 39).

У зв`язку із поданням заяви про відставку та звільненням судді ОСОБА_3 з посади судді відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 10.09.2020 справу передано до провадження судді Цимбал І. К. (а.с. 42, 43).

Ухвалою від 17.09.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 22.10.2020 (а.с. 44).

22.10.2020 від позивача надійшла заява про забезпечення доказів шляхом виклику свідків та витребування доказів (а.с. 48-57).

22.10.2020 судом постановлено ухвалу про витребування від слідчого підрозділу управління податкових перевірок фізичних осіб ГУ ДФС у м. Києві матеріалів перевірки за зверненням позивача щодо ухилення відповідача від сплати податків, здійснено виклик свідків та відкладено розгляд справи на 11.01.2021 (а. с. 58, 60, 62-64).

У зв`язку із відстороненням судді ОСОБА_4 від здійснення правосуддя відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 27.11.2020 справу передано до провадження судді Трусової Т. О., справу призначено до розгляду на 15.03.2021 (а. с. 68, 69, 71, 73).

23.12.2020 від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву (відзив), до якого не додано документів на підтвердження надіслання його позивачу (а.с. 70).

08.02.2021 від відповідача надійшла заява про отримання процесуальних документів в електронному вигляді ( а. с. 72).

15.03.2021 від відповідача повторно надійшли заперечення на позовну заяву (відзив), до якого не додано документів на підтвердження надіслання його позивачу (а.с. 78).

В судове засідання 15.03.2021 учасники справи не з`явилися без повідомлення причин неявки, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 29.09.2021 (а.с. 79).

В судове засідання 29.09.2021 з`явився позивач, якому суд за його згодою видав судові повістки для вручення їх свідкам, копію ухвали про витребування доказів для направлення її до ГУ ДФС у м. Києві та відклав розгляд справи на 30.11.2021 (а.с. 86, 87, 88, 89).

В судове засідання 30.11.2021 сторони та свідки не з`явилися, від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи, однак ураховуючи, що неявка позивача до суду є повторною, доказів вручення свідкам судових повісток і направлення копії ухвали про витребування доказів за неналежністю позивачем не надано, та з огляду на принцип розумності строків розгляду справи суд не встановив підстав для відкладення розгляду справи та визнав за можливе судом розглянути справу без участі сторін на підставі наявних матеріалів.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування.

За професією ОСОБА_1 є водієм, має категорії А В С Д Е та в період з 1979 р. по 03.12.2007 р. працював на цій посаді на підприємствах різних форм власності (з перервами), що підтверджується посвідченням водія та даними його трудової книжки (а.с. 15-23, 24).

Відомостей про роботу позивача після 04.12.2007 у його трудовій книжці немає.

12.04.2019 позивач направив ОСОБА_2 письмову вимогу про сплату заборгованості по заробітній платі за період з 01.04.2010 по 30.09.2013 в сумі 43 109 грн., на яку відповідач не відреагував (а.с. 25, 26).

У травні 2019 р. позивач звернувся до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві та Головного управління Держпраці у Київській області із заявами щодо ухилення ФОП ОСОБА_2 від сплати податків та порушення законодавства про працю (а.с. 27-31, 32-35), проте відомостей про результати розгляду даних звернень суду не надано.

У 2019 р. позивач також подав до Великоолександрівського районного суду Херсонської області позов до ФОП ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових відносинах та стягнення заборгованості по заробітній платі, який на підставі заяви позивача було залишено без розгляду, про що 20.02.2020 судом була постановлена відповідна ухвала (а.с. 36).

Відповідно до статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Відповідно до частини 1 статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні контракту; при укладенні трудового договору з фізичною особою.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи (частини 2-4 статті 24 КЗпП України).

Отже, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, - також документу про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків.

Способом захисту порушеного права на працю може стати звернення до суду з позовною заявою про встановлення факту перебування у трудових відносин, а також стягнення відповідних сум. Виходячи зі змісту статей 21 та 24 КЗпП України, трудовий договір може вважатися укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично допустили до роботи.

Такими доказами можуть бути інструктажі та підписи в журналах про ознайомлення з інструктажем, трудовим розпорядком, посадовими обов`язками, анкети, акти приймання-передачі майна, заяви, факт проходження медичного огляду, листування з роботодавцем та колегами, виплата заробітної плати і документи, що підтверджують факт отримання винагороди від роботодавця, покази свідків (охоронців, колег, контрагентів роботодавця) тощо.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.08.2019 у справі № 522/4807/15-ц (провадження № 61-13454св18).

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Дослідженням змісту наданих позивачем на підтвердження вимог позову копій його трудової книжки, водійського посвідчення, ухвали суду про залишення його позову без розгляду та трудової книжки ОСОБА_5 (а.с. 53-55) установлено, що у них відсутні будь-які фактичні дані, які б свідчили про перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем.

На вимогу позивача про виплату заборгованості по заробітній платі відповідач не відреагував, відомостей про результати розгляду адресованих державним органам заяв позивача щодо протиправних дій відповідача суду не надано, а відтак вказані документи також не відповідають критерію належності доказів.

Позивач вказував, що факт перебування його у трудових відносинах з відповідачем можуть підтвердити колеги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , клопотання про допит яких суд задовольнив та викликав їх до суду судовими повістками про виклик, в тому числі і шляхом їх видачі позивачу для вручення свідкам, що передбачено нормою частини 6 статті 128 ЦПК України.

Водночас позивач явку свідків не забезпечив і доказів направлення чи вручення їм судових повісток не надав.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про недоведеність вимог ОСОБА_1 про встановлення факту перебування його у трудових правовідносинах з ФОП ОСОБА_2 та відмовляє у їх задоволенні.

Оскільки вимога про стягнення заборгованості по заробітній платіє похідною від вимоги про встановлення факту перебування у трудових відносинах, підстави для її задоволення також відсутні.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача.

Отже з огляду на результат розгляду справи, суд покладає на позивача сплачений ним судовий збір.

На підставі викладеного вище, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування в трудових відносинах та стягнення заборгованості по заробітній платі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: