Справа № 191/4508/19
Провадження № 2/191/1237/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Гречко Ю.В. за участю секретаря Омельченко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 , до Фермерського господарства «Меренчук», представник Кравцов О.В., третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фермерського господарства «Меренчук», третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14.12.2016 року між ОСОБА_1 (позикодавцем), та Фермерським господарствам «Меренчук», в особі його керівника ОСОБА_3 (позичальником), було укладено договір позики, на виконання якого вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 65 000 доларів США з процентами в 6,5% в місяць, що підтверджується розпискою від 14.12.2016 року. Відповідач зобов`язався повернути їй всю суму боргу в строк до 01.09.2017 року. 23.10.2019 року Велика Палата Верховного Суду по цивільній справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) підтвердила правомірність надання фізичною особою позики (кредитування) під проценти у іноземній валюті не тільки іншим фізичним особам, а й юридичним особам. Тому, вона мала абсолютно усі законні права кредитувати під проценти у іноземній валюті аграріїв, зокрема і Фермерське господарство «Меренчук» (позичальник) від імені його на той час в якості керівника виступав ОСОБА_3 , проте, майже одразу після того, як керівник ФГ «Меренчук» ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти, то почав ухилятися від спілкування з нею та перестав відповідати на її телефонні дзвінки. Усі спроби зв`язатися з ним через їх спільних знайомих не дали жодного результату. Більш того, ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_3 задля того, щоб не повертати їй грошові кошти, здійснив відчуження своїх корпоративних прав на Фермерське господарство «Меренчук» іншій особі - ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міщенко М.В. та зареєстрованого в реєстрі за №733. Після цього ОСОБА_1 звернулася до нового власника ФГ «Меренчук» ОСОБА_4 , з вимогою повернути борг, на що він їй зазначив, що жодних боргів перед нею не має та нічого повертати не збирається. Така поведінка відповідача свідчить про відсутність у нього бажання повертати борг, строк оплати якого вже давно настав. Також повідомляє, що заходи досудового врегулювання спору результатів не дали, адже новий керівник відповідача вважає, що борги за їхнє господарство повинен віддавати попередній керівник їхнього господарства, а не само господарство, на розвиток якого бралися у ОСОБА_1 в борг грошові кошти. Також позивач зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.01.2019 року по цивільній справі №373/2054/16-ц (провадження №14-44цс18) зазначає, що 3% річних, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України за невчасне виконання грошового зобов`язання теж повинні нараховуватися до дня ухвалення судом рішення: «Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 13000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 01 лютого 2016 року до дня ухвалення судового рішення, у данному випадку постанови ВеликоїПалати Верховного Суду, що становить 1081 день, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 13 000,00 доларів США х 1081 день х 3 : 100 : 365 = 1 155,04 доларів США. Оскільки на день перегляду судового рішення касаційним судом боргове зобов`язання невиконане. Велика Палата Верховного Суду здійснила розрахунок 3 % річних з урахуванням належного тлумачення ч.2 ст.625 ЦК України. Тому у цій частині судовірішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до статті 412 ЦПК України.» Тому 3% річних за прострочення боргового зобов`язання позивач має право нараховувати за останні три роки (в межах строку позовної давності) до дня ухвалення судом рішення по цій справі. Доказом безспірного боргу відповідача перед позивачем є розписка від 14.12.2016 року, надана позивачу уповноваженим на той час керівником відповідача. Оскільки на даний час відповідач борг не повернув, а отже не виконав свій обов`язок повернути борг позивачу за договором позики, оформленим у вигляді розписки, чим відповідно до ст.610 ЦПК України порушив свої зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договором позики, оформленим у вигляді розписки від 14.12.016 року, в розмірі 65000 доларів США, проценти за кожен місяць дії договору позики за період з 14 грудня 2016 року до 01 вересня 2017 року в розмірі 35912 доларів США; 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 02 вересня 2017 року до дня ухвалення рішення по справі, судові витрати по справі в розмірі 9605,00 грн.

Голова ФГ «Меренчук» подав відзив на позовну заяву, яким він заперечує у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості, з наступних підстав.

Позовна заява ґрунтується на тому, що 14.12.2016 року між позивачкою та юридичною особою ФГ «Меренчук» було укладено договір позики, на виконання якого були передані гроші у сумі 65000 доларів США, що підтверджується розпискою від 14.12.2016 року. Розписку підписав ОСОБА_3 , на той момент голова ФГ «Меренчук».

Відповідно частини 1 ст.639 ЦКУ договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно частини 1 ст.1047 ЦКУ договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

14.12.2016 року неоподаткований мінімум доходів громадян складав 689,00 грн. Офіційний курс НБУ долара США складав - 26.1088 грн., виходячи із норми ч.1 ст. 1047 ЦКУ станом на 14.12.2016 року договір позики укладається у письмовій формі при сумі яка перевищує 689,00 х 10 = $90,00 грн. В даному випадку сума позики 1 697 076,00 грн.

Таким чином договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі, із означенням предмету договору, істотних умов, реквізитів сторін та підстав згідно яких діє представник юридичної особи.

Розписка є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми. Такий висновок зробив ВСУ в постанові від 13 грудня 2017 року по справі № 309/3458/14-ц.

Аналіз зазначених правових норм та позиції ВСУ дає підстави для висновку, сама розписка підтверджує передачу грошових коштів ОСОБА_3 і не є договором позики укладеним між позивачкою та юридичною особою, якою є відповідач по справі.

Також ФГ «Меренчук» діє згідно Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про господарські товариства», інших правових актів України, прийнятих відповідно до цих законодавчих актів.

Із позовної заяви не зрозуміло в якій формі (готівкою чи безготівковою) були надані кошти. Якщо гроші були передані готівкою - повинно бути проведено оприбуткування готівки, яке проводиться через касу підприємства. Відповідно главі II пункту 26 «Положення проведення касових операцій у національній валюті в країні» - приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером, підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником станови/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання. Якщо безготівковою формою - ці кошти повинні бути зарахованими на банківські рахунки підприємства.

Згідно даних бухгалтерського обліку протягом 2016-2017 років ніяких коштів по кредиту в іноземній чи національній валюті, ні готівкою в касу, ні безготівковою формою на банківські рахунки не надходило. Будь яких розрахунків іноземній валюті чи її конвертацію Відповідачем не поводилось.

Кредитні зобов`язання так само як кредиторська заборгованість на вказану суму, по даних бухгалтерського обліку відповідача, відсутня. Тобто відсутні будь и ознаки того що вказані у розписці кошти надійшли та витрачені на потреби саме ФГ «Меренчук», як юридичної особи.

Також в матеріалах справи відсутні докази того, що позичальником дійсно виступає ФГ «Меренчук», а не особисто ОСОБА_3 .

У наданій до позовної заяви розписки відсутні відомості про дату і факт передачі позикодавцем та отримання позичальником позики, тобто відсутнє підтвердження факту передачі грошей позичальнику, саме ФГ «Меренчук».

У судовому засіданні позивач і її представник позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримавши відзив на позов.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що дійсно отримав від позивача грошові кошти в розмірі 65000 доларів США. Спочатку він зайняв у неї 25000 доларів США, а через певний проміжок часу, коли настав строк повернення позики, він попрохав позивача залишити йому у позику ці 25000 доларів США та зайняти ще 40000 доларів США, на що остання погодилася і в день написання розписки передала йому гроші у загальній сумі 65000 доларів США. Вказані грошові кошти були використані не на його особисті потреби, а на потреби господарства.

Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази у справі.

Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно з розпискою від 14.12.2016 року між ОСОБА_1 (позикодавцем), та Фермерським господарствам «Меренчук», в особі його керівника, ОСОБА_3 (позичальником), було укладено договір позики, на виконання якого вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 65000 доларів США з процентами в 6,5% в місяць.

На підставі договору купівлі-продажу від 10.04.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міщенко М.В. та зареєстрованого в реєстрі за №733, ОСОБА_3 здійснив відчуження своїх корпоративних прав на ФГ «Меренчук» іншій особі - ОСОБА_4 .

На теперішній час відповідач борг не повернув, а отже не виконав свій обов`язок повернути борг позивачу за договором позики, оформленим у вигляді розписки.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором .

Судом встановлений факт отримання відповідачем ФГ «Меренчук» від позивача ОСОБА_1 в борг грошових коштів в розмірі 65000 доларів США.

На підтвердження вказаного факту позивачем представлена розписка. Даний правочин відповідає вимогам ЦК України.

Таким чином, суд вважає наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, встановленою, і грошові кошти в розмірі 65000 доларів США підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, як підлягають і задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача процентів, передбачених у розписці, за період з 14 грудня 2016 року до 01 вересня 2017 року в розмірі 35912 доларів США.

Позовні вимоги про стягнення 3 % річних також підлягають задоволенню

Так, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора забов`язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 65000 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 02 вересня 2017 року до дня ухвалення судового рішення, тобто до 14 січня 2021 року, що становить 1229 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 65000 доларів США х 1229 днів х 3 : 100 : 365 = 6565 доларів США.

Посилання відповідача на те, що згідно даних бухгалтерського обліку протягом 2016-2017 років ніяких коштів по кредиту в іноземній чи національній валюті, ні готівкою в касу, ні безготівковою формою на банківські рахунки не надходило, будь яких розрахунків іноземній валюті чи її конвертацію відповідачем не поводилось, кредитні зобов`язання, так само як кредиторська заборгованість на вказану суму, по даних бухгалтерського обліку відповідача, відсутня, суд вважає не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки сам факт отримання вказаних грошових коштів підтверджується наданою розпискою, а проведення відповідного запису до бухгалтерських документів господарства є внутрішньою діяльністю відповідача і її відсутність не підтверджує факт наявності заборгованості за договором позики.

Необґрунтованими суд вважає і посилання відповідача на те, що у даному випадку не було укладено письмового договору позики, оскільки згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання позичальнику позикодавцем визначеної грошової суми, що і відбулося у даному випадку.

Посилання відповідача на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позичальником дійсно виступає ФГ «Меренчук», а не особисто ОСОБА_3 суд також вважає необґрунтованими, оскільки зі змісту розписки вбачається, що грошові кошти отримувалися Фермерським господарством «Меренчук» в особі голови господарства ОСОБА_3, який у судовому засіданні підтвердив факт отримання грошових коштів в позику з метою їх витрачання на потреби господарства.

Оскільки позовні вимоги задоволені, понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 9605,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 , до Фермерського господарства «Меренчук», представник Кравцов О.В., третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Фермерського господарства «Меренчук», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , заборгованість за договором позики від 14 грудня 2016 року, в розмірі 65000 (шістдесят п`ять тисяч) доларів США; проценти за кожен місяць дії договору позики за період з 14 грудня 2016 року до 01 вересня 2017 року в розмірі 35912 доларів США; 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 02 вересня 2017 року до 14 січня 2021 року в розмірі 6565 (шість тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) доларів США.

Стягнути з Фермерського господарства «Меренчук», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судові витрати по справі в розмірі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн. 00 коп.

На рішення протягом 30 (тридцяти) днів з дня його повного складення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення виготовлене у повному обсязі 22 січня 2021 року.

Суддя: Ю. В. Гречко