КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №757/4086/2020 Головуючий у І інстанції - Остапчук Т.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/5856/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві про стягнення коштів, -

встановив:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 травня 2016 року з ОСОБА_2 у Центрі МВС 8044 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Даний договір було посвідчено адміністратором територіального сервісного центру Матвієнко Є.М.

Позивач був упевнений що всі дії під час купівлі-продажу автомобіля відбулись у відповідності до Постанови КМУ №1388 від 07 вересня 1998 року.

Проте, постановою Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року позов ПАТ «Альфа-Банк» про звернення стягнення на спірний автомобіль задоволено.

При придбанні автомобіля позивач не знав і не міг знати, що транспортний засіб знаходиться в реєстрі обтяжень рухомого майна, оскільки уповноваженим представником сервісного центру ніби-то підтверджено відсутність такого обтяження на транспортний засіб.

Такі дії службової особи призвели до втрати коштів позивачем і звернення стягнення на придбане рухоме майно вартість 200000 грн.

Вважає що став жертвою неправомірних дій службової особи сервісного центру, тому Держава Україна має відшкодувати йому збитки в розмірі 200000 грн.

Просив стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь позивача 200000 грн.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року вищезазначений позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що 27 травня 2016 року між ним та ОСОБА_2 у Центрі МВС 8044 було укладено договір купівлі-продажу 51/11/8044-2016 транспортного засобу PEUGEOT PARTNER, НОМЕР_1 .

Під час укладання Договору та реєстрації автомобіля в органах МВС продавцем було надано оригінал свідоцтва, а сам Договір було посвідчено адміністратором територіального сервісного центру №8044 МВС Матвієнко С.М.

В подальшому судами було звернуто стягнення на транспортний засіб з підстав перебування його у заставі на момент укладення Договору купівлі-продажу.

Таким чином, позивача фактично було позбавлено права власності на законно куплений транспортний засіб внаслідок дій, а точніше - бездіяльності працівника органу державної влади, який не пересвідчився у законності укладення договору, а саме у відсутності обтяжень на транспортний засіб.

Так, 03 березня 2017 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області подано позов від ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави.

Підставою для позову стало те, що за даними ПАТ «Альфа-Банк», спірний автомобіль перебував у заставі на момент укладення Договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і щодо нього першим власником ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №700011572 від 28 серпня 2012 року.

Бориспільським міськрайонним судом Київської області 27 грудня 2018 року було прийнято рішення по справі №359/1762/17 за позовом ПАТ «Альфа-банк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 про звернення стягнення на майно, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-банк, третя особа: ОСОБА_4 , Регіональний сервісний центр МВС України в м. Києві про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності; за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: ПАТ «Альфа-Банк» про визнання права власності та витребування майна із незаконного володіння, яким частково задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 , вирішено «Визнати ОСОБА_1 добросовісним набувачем та власником транспортного засобу - легковий автомобіль Peugeot Partner, 2012 року випуску, зеленого кольору, номер кузову НОМЕР_1 , н.з. НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 ».

В задоволенні інших позовних вимог та позовів інших учасників - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року задоволено апеляційну скаргу, якою вищезазначене рішення скасовано, позов ПАТ «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет застави задоволено.

Постанова Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року набрала законної сили з дня її прийняття. Повний текст Постанови складено 22 травня 2019 року.

Станом на сьогодні постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили, а отже, ОСОБА_1 в любий день може бути позбавлений свого майна, а саме автомобіля, шляхом виконання даного судового рішення.

Вважає, що такими діями, позивачу заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 200000 гривень внаслідок незаконних дій службової особи Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві і він має право на відшкодування за рахунок держави такої матеріальної шкоди в силу статті 56 Конституції України.

Зазначає, що відповідно до пунктів 1.1. та 1.2. Розділу 1 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ №379 від 11 серпня 2010 року, дана Інструкція встановлює порядок здійснення центрами надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, оформлення і видачі свідоцтв про реєстрацію ТЗ, тимчасових реєстраційних талонів та номерних знаків на транспортні засоби.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції, Реєстрація транспортних засобів проводиться працівниками Центру відповідно до вимог пунктів 6-32 Порядку.

Після прийняття заяви посадовою особою Центру проводяться огляд транспортного засобу, перевірка документів та транспортного засобу за наявними базами даних АІС.

Відповідно до п.3 Порядку, Державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Відповідно до п.8 Порядку, Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання транспортних засобів.

Під час перереєстрації автомобіля у Сервісний центр № НОМЕР_3 було здано попереднє свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, проведено огляд автомобіля експертом.

Проте, з огляду на проведену реєстрацію транспортного засобу, працівником Сервісного центру №8044 Матвієнком Є.М. не було проведено перевірок по наявним базам та підтвердження відсутності заборон не проведення реєстрації.

Відповідно до п.41 Порядку, забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, які перебувають в розшуку або щодо яких у Єдиному державному реєстрі МВС є відомості про накладення арешту або заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію на підставі судового рішення чи постанови державного виконавця.

Виходячи з вищенаведеної норми, у разі якщо стосовно транспортного засобу дійсно були відомості щодо заборони відчуження, службова особа Сервісного центру №8044 не мав права посвідчувати Договір купівлі-продажу і проводити перереєстрацію спірного автомобіля.

ОСОБА_1 як законослухняний громадянин виконав (у присутності свідків) всі дії які від нього потребувались для того, щоб упевнитись у тому, що правочин, який він укладає, є прозорим, чесним та не несе у собі жодних ризиків.

ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу, упевнився у його посвідченні працівником Сервісного центру №8044, перед укладанням Даного Договору особисто упевнився у наявності оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та візуально упевнився у його автентичності.

Таким чином, ОСОБА_1 при придбанні автомобіля не знав та не міг знати, що транспортний засіб знаходиться в реєстрі обтяжень рухомого майна, оскільки уповноваженим представником Сервісного центру №8044 ніби-то було підтверджено відсутність такого обтяження на транспортний засіб.

Проте, як вбачається із Постанови Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року по справі №359/1762/17, такі дії службової особи призвели до втрати коштів позивачем і звернення стягнення на придбане рухоме майно вартістю 200000 гривень.

Просив, скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 27 травня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у Центрі МВС 8044 було укладено договір купівлі-продажу №51/11/8044-2016 транспортного засобу Peugeot Partner, НОМЕР_1 .

Даний договір було посвідчено адміністратором територіального сервісного центру Матвієнко Є.М.

27 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Центру 8044 із заявою №92455191 про проведення операції «Реєстрація ТЗ за договором купівлі-продажу» і надання платних послуг згідно Постанови КМУ від 04 червня 2007 року №795 та Наказу МВС України від 10 лютого 2012 року №103 щодо ТЗ автомобіля марки Peugeot Partner, номер кузова НОМЕР_1 .

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 27 травня 2016 року автомобіль марки Peugeot, модель - Partner, тип - легковий універсал - В, 2012 року випуску, кольору - зелений, шасі (кузов) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 зареєстровано за ОСОБА_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2018 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави та в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_4 , Регіональний сервісний центр МВС України у місті Києві про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на транспортний засіб - скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення.

Позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави задоволено.

Звернуто стягнення на предмет застави, а саме: транспортний засіб - автомобіль марки Peugeot, модель - Partner, тип - легковий універсал - В, 2012 року випуску, кольору - зелений, шасі (кузов) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , на користь ПАТ «Альфа-Банк» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №700011572 від 28 серпня 2012 року, що становить 146025,45 гривень, а саме: за кредитом - 119265,29 гривень, за відсотками - 9814,92 гривень, пеня - 16945,24 гривень, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету застави на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк», треті особи ОСОБА_4 , Регіональний сервісний центр МВС України у місті Києві про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на транспортний засіб - відмовлено.

Позивач посилається що з вини Регіонального сервісного центру МВС України у місті Києві йому спричинена матеріальна шкода в розмірі вартості автомобіля 200000грн., оскільки уповноваженим представником ніби-то було підтверджено відсутність обтяження на транспортний засіб.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов подано до неналежного відповідача.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи норми ст.ст.27,31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі №242/4741/16-ц (провадження №14-515цс19) вказано, що «з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності в цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган».

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження №12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України)».

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

По справі встановлено, що позивач своє право на відшкодування шкоди, а саме позбавлення його автомобіля, обґрунтовував незаконністю дій Центру МВС 8044.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статей 1166 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позов подано до неналежного відповідача, а позивач не звертався до суду із клопотанням щодо залучення у справі належного відповідача чи заміни неналежного відповідача на належного.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Більш того, судом роз`яснено позивачу право на звернення до суду з позовом до належного відповідача.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба