Ухвала

31 травня 2021 року

м. Київ

справа № 205/9629/19

провадження № 61-8486ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» про визнання недійсними актів, скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати недійсним акт від 10 вересня 2019 року № 359 експертизи належного йому побутового лічильника газу типу Галлус G4 (94 г) зав. № 002242871, який було встановлено за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним акт про порушення від 09 вересня 2019 року № 1176 складений працівниками Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (далі - АТ «ОГС «Дніпрогаз»); визнати недійсним акт про порушення від 19 вересня 2019 року № 157, складений працівниками АТ «ОГС «Дніпрогаз»; скасувати рішення комісії від 16 вересня 2019 року, прийняте представниками АТ «ОГС «Дніпрогаз», внаслідок якого здійснено донарахування об`ємів природного газу; визнати протиправними дії АТ «ОГС «Дніпрогаз» щодо проведення донарахування йому як споживачеві об`ємів природного газу в розмірі 69 444,11 грн; зобов`язати АТ «ОГС «Дніпрогаз» скасувати донараховану йому вартість необлікованого об`єму природного газу в розмірі 69 444,11 грн; зобов`язати АТ «ОГС «Дніпрогаз» за свій рахунок встановити лічильник газу за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що він є власником будинку АДРЕСА_1 . У 1994 році він придбав лічильник газу типу Галлус G4 зав. № 002242871 і за весь час роботи жодних несправностей не виникало та заміни лічильника газу не здійснювалося. 09 вересня 2019 року до нього прибули працівники АТ «ОГС «Дніпрогаз» з метою зняття лічильника для проведення повірки. Оглянувши лічильник, працівники АТ «ОГС «Дніпрогаз» виявили порушення Кодексу газорозподільних систем та склали акт про порушення, яким встановили, що пломба заводу вимагає додаткового огляду, так як відсутній задній відтиск. У зв`язку з цим лічильник газу було демонтовано, опечатано та вилучено співробітниками відповідача для проведення експертизи. При проведенні експертизи, працівники АТ «ОГС «Дніпрогаз» висловили думку про можливе фізичне втручання в роботу лічильника. Тому йому було донараховано об`єми природного газу. Натомість, до цього моменту співробітники АТ «ОГС «Дніпрогаз» періодично здійснювали зняття показань лічильника газу, однак в них не виникало жодних питань щодо роботи лічильника.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року позов задоволено частково. Скасовано рішення комісії від 16 вересня 2019 року, прийняте АТ «ОГС «Дніпрогаз», внаслідок якого здійснено донарахування об`ємів природного газу споживачеві ОСОБА_1 . Визнано протиправними дії АТ «ОСГ «Дніпрогаз» щодо проведення донарахування об`ємів природного газу споживачеві ОСОБА_1 . Зобов`язано АТ «ОГС «Дніпрогаз» скасувати донараховану ОСОБА_1 вартість необлікованого об`єму природного газу в розмірі 69 444,11 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року апеляційну скаргу АТ «ОГС «Дніпрогаз» залишено без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року - без змін.

19 травня 2021 року АТ «ОГС «Дніпрогаз» подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є визнання недійсними актів, скасування рішення і визнання протиправними дій щодо проведення донарахування позивачеві вартості необлікованого об`єму природного газу в розмірі 69 444,11 грн та зобов`язання вчинити дії щодо скасування такого нарахування.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Виходячи із статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Посилання заявника на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року у справі № 922/1790/18 не дає підстав для висновку про неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених в наведеній постанові, а свідчить лише про наявність у справах різних істотних обставин, підтверджених/непідтверджених належними та допустимими доказами, в залежності від яких і були постановлені відповідні судові рішення.

Крім того, посилання заявника на неврахування судами висновків, викладених в постанові Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є саме підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який у розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення в постанові Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» про визнання недійсними актів, скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко