Справа № 296/4716/21
УХВАЛА

Іменем України

"24" травня 2021 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Адамович О.Й., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи встановлено наступне.

Змістом позовних вимог є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем від 20.01.2021 року, зареєстрований в реєстрі за №1454, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається на особу, яка зверталася за виконавчим написом.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.08.2019 року винесеній за результатами розгляду справи № 519/77/18.

Відповідно до положень частини 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Позивачем позов пред`явлено до ТОВ «Вердикт Капітал», яке являється стягувачем у виконавчому провадженні з виконання спірного виконавчого напису та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 12 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів - виконавчих написів нотаріусів.

За змістом ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», яка має назву «Місце виконання рішення», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, законодавець пов`язує місце виконання рішення з місцем вчинення виконавчих дій щодо конкретного боржника, яким може бути його місце проживання, місцем роботи, місцем отримання пенсії та/або місцем знаходження його майна.

При цьому з матеріалів позовної заяви убачається, що позивач обрав альтернативну підсудність, відповідно до положень ч. 12 ст. 28 ЦПК України за місцем виконання виконавчого напису, яким вказує своє місце роботи ФОП ОСОБА_2 ».

Разом з тим, до матеріалів позовної заяви позивачем не додано жодного доказу в підтвердження свого місця роботи (довідки, копії трудової книжки тощо), а в постанові про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 вказано, що останній отримує дохід від ФОП ОСОБА_2 , однак в постові не зазначено, що це є місцем роботи позивача.

Крім того, саме лише зазначення в постанові державного виконавця про місце отримання доходу боржника, за відсутності відомостей щодо способу встановлення таких відомостей та за відсутності інших доказів щодо місця роботи позивача, не можна вважати, що такий доказ є достатнім.

У позовній заяві позивач зазначає адресу свого зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , що також підтверджується доданою до матеріалів справи копією паспорта позивача, та територіально відноситься до юрисдикції Житомирського районного суду Житомирської області.

Таким чином, оскільки позивачем не надано доказів стосовно того, що на території Корольовського району м. Житомира проводяться будь-які виконавчі дії в межах виконавчого провадження № 64500530 з примусового виконання виконавчого напису №1454, тому відсутні підстави для висновку про підсудність позовної заяви Корольовському районному суду м.Житомира.

Згідно пункту 1 ч. 1 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Вирішуючи питання про передачу справи за підсудністю суд враховує, що при поданні позовної заяви позивач обрала альтернативну підсудність справи за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса, відповідно положень ч. 12 ст. 28 ЦПК України, та приходить до висновку, що справу слід передати на розгляд до Житомирського районного суду м. Житомирської області за зареєстрованим місцем проживання (перебування) позивача, що також є місцем виконання рішення (виконавчого напису) .

Згідно з нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини» інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

З урахуванням викладеного, так як позовна заява ОСОБА_1 не підсудна Корольовському районному суду м. Житомира, справа підлягає передачі за належною підсудністю до Житомирського районного суду Житомирської області.

Керуючись ст. ст. 27,31,32,258,259,260,261 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Справу з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню передати на розгляд до Житомирського районного суду Житомирської області.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О. Й. Адамович