Категорія 59 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

01 лютого 2021 р. м. Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Миніч Т.І., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 листопада 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до газети «Субота», ОСОБА_1 про визнання недостовірною інформації, зобов`язання її спростувати, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 25 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 25.01.2021 подав до суду першої інстанції апеляційну скаргу. З одночасним поданням апеляційної скарги апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування поважності причин пропуску строку посилається на те, що про повний текст оскаржуваного рішення він отримав поштою 25 грудня 2020 року, що є безумовною підставою для застосування ст.127 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана на рішення суду - протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення суду першої інстанції було ухвалене без участі ОСОБА_1 .. В судовому засіданні 25 листопада 2020 року оголошено лише вступну та резолютивну частини оскаржуваного рішення. Дата складення повного судового рішення в оскаржуваному рішенні зазначено 04 грудня 2020 року. Однак, твердження апелянта щодо того, що він отримав оскаржуване рішення лише 25 грудня 2020 року суперечить матеріалам справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що після ухвалення 25 листопада 2020 року Богунським районним судом м.Житомира рішення, його копія була надіслана на адресу реєстрації ОСОБА_1 , яка в свою чергу зазначена як місце його проживання, зокрема і в поданій апеляційній скарзі на вказане рішення. Крім того, будь-яких заяв про зміну місця проживання останній не подавав.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 18 грудня 2020 року вручена копію оскаржуваного рішення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.225). Відповідно до роздруківки пошуку поштових повідомлень «Трекінг Укрпошта» 379 (номер трекінгу відправлення збігається з номером поштового відправлення на конверті, який прикладає ОСОБА_1 ) вручено ОСОБА_1 22 грудня 2020 року.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 листопада 2020 року подана з пропуском строку, встановленого п.1 ч.2 ст. 354 ЦПК України, оскільки тридцятиденний строк на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження закінчився 21 січня 2021 року. Апелянтом не надано належних доказів про те, що копію оскаржуваного рішення він отримав 25 грудня 2020 року, а тому підстави для поновлення строку зазначені апелянтом відсутні.

Відповідно до вимог ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X). Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (рішення у справі «Делкурт проти Бельгії», від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А N 11; п. 27 рішення Суду у справі «Пелевін проти України», no. 24402/02, від 20 травня 2010 року).

Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, пункти 37-38 рішення у справі «Мушта проти України» від 18 листопада 2010 року).

У справі «Устименко проти України» Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить ухвалювати рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Більше того, у рішенні ЄСПЛ від 19 лютого 2009 «Христов проти України», заява №24465/04, Європейський суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Крім того, вирішуючи питання щодо поважності пропуску строку на оскарження, апеляційний суд враховує правовий висновок Верховного суду України викладений в ухвалі по справі №5-45кз17 від 24 лютого 2017 року, відповідно до якого несвоєчасне отримання копії судового рішення саме по собі не може бути визнано поважною причиною пропуску строку. Визнати поважною причиною можливо лише в сукупності з іншими обставинами, обумовленими поважністю, з огляду на які цей строк було пропущено.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та може призвести до порушення прав іншої сторони процесу. Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд визнає неповажними та не підтвердженими належними доказами викладенні ОСОБА_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 листопада 2020 року.

Тому апелянту необхідно звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 листопада 2020 року, із зазначенням інших причин пропуску вказаного строку.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга залишається без руху, а скаржнику надається строк - десять днів з дня вручення копії даної ухвали, для виправлення недоліків.

Керуючись ст. ст. 354, 356, 357 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 листопада 2020 року - залишити без руху.

Надати строк - десять днів з дня вручення копії ухвали для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Роз`яснити, у випадку невиконання вимог ухвали у встановлений строк, судом буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Суддя: