ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1144/21 Справа № 201/198/19 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

за участю секретаря Мазур Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради і Перша Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва, поділ домоволодіння та виділ в натурі частини домоволодіння, що є спільною частковою власністю, припинення права спільної часткової власності і визнання права власності на виділене майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

09 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва, поділ домоволодіння та виділ в натурі частини домоволодіння, що є спільною частковою власністю, припинення права спільної часткової власності і визнання права власності на виділене майно, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач у своєму позові та з представником посилалися на те, що позивачу на підставі договору дарування на праві спільної часткової власності належить 27/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована і мешкає зі своєю сім`єю, інша частина цього будинку: 23/50, належить ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями останньої є відповідачі, але даних про отримання ними свідоцтва про право на спадщину немає. Як свідчать дані технічних паспортів вказаного домоволодіння будинок власниками фактично поділено на дві квартири: квартиру АДРЕСА_2 займає позивачка з сім`єю, квартиру АДРЕСА_3 займала ОСОБА_5 , їх частки визначені, були добудови і частки змінювалися, переходила спадщина, перереєстрація будинку відповідно до часток; зараз вже все визначилося, частки є сталими і стало питання про поділ домоволодіння в натурі відповідно до часток власності; звернулася до спеціалістів та отримала висновок про можливість такого поділу, але оформити такі правовстановлюючі документи на цей будинок зараз неможливо через певні добудови, які не підлягають узаконенню, право власності на них не було зареєстроване в реєстрі (підвал під будинком, ганок та інш.); позивач мешкає та зареєстрована у вказаному будинку своєю сім`єю, користуються всім вказаним будинком, вони цей будинок обслуговують, роблять ремонти і прибудови, але належним чином поділ в натурі будинку не оформлено, не оформлені належним чином і документи стосовно такої реєстрації право власності на цей будинок. Звернулися до відповідачів з питанням вирішити це в позасудовому порядку, але відповіді отримано не було. Позивач просить, визнати за нею право власності на самовільно збудовані вказані споруди, поділити вказане домоволодіння з урахуванням цього та виділити в натурі частину цього домоволодіння відповідно до часток власності, припинити спільну власність, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі (том 1 а.с.2-9,109-117,188-196).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року ОСОБА_1 в задоволенні позову до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Департамент адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради і Перша Дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва, поділ домоволодіння та виділ в натурі частини домоволодіння, що є спільною частковою власністю, припинення права спільної часткової власності і визнання права власності на виділене майно відмовлено (том 2 а.с.20-23).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (том 2 а.с.25-33).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 15 жовтня 2002 року на праві спільної часткової власності належить 27/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1 (том 1 а.с.13), де вона зареєстрована і мешкає зі своєю сім`єю, право власності зареєстроване в передбаченому законом порядку; інша частина цього будинку: 23/50, належить ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с.34), спадкоємцями останньої є відповідачі, але даних про отримання ними свідоцтва про право на спадщину немає.

Позивачка стверджує, що відповідно до технічних паспортів вказаного домоволодіння будинок власниками фактично поділено на дві квартири: квартиру АДРЕСА_2 займає позивачка з сім`єю, квартиру АДРЕСА_3 займала ОСОБА_5 , їх частки визначені, але були добудови і частки змінювалися, переходила спадщина, зараз стало питання про поділ домоволодіння в натурі відповідно до часток власності; звернулася до спеціалістів, отримали висновок про можливість такого поділу, але оформити такі правовстановлюючі документи на цей будинок зараз неможливо через певні добудови, які не підлягають узаконенню, право власності на них не було зареєстроване в реєстрі (підвал під будинком, ганок та інш.); сторона позивача мешкають та зареєстровані у вказаному будинку своєю сім`єю, користуються всім вказаним будинком, вони цей будинок обслуговують, роблять ремонти і прибудови, але належним чином поділ в натурі будинку не оформлено, не оформлені належним чином і документи стосовно такої реєстрації право власності на цей будинок. Звернулися до відповідачів з питанням вирішити це в позасудовому порядку, але відповіді отримано не було. Позивач бажає впорядкувати правовстановлюючі документи та в повному обсязі володіти користуватися та розпоряджатися власним майном.

Відповідачі не мають наміру робити будь-які дії, направлені на поділ домоволодіння в натурі. Вирішити в іншому порядку це питання позивач не може, відповідачі проти цього заперечують.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що сторона позивача самочинно, без погодження з іншим співвласником, без будь-яких дозволів, передбачених законодавством, проектів тощо, перебудовували домоволодіння, прибудинкові споруди та інш. внаслідок чого виникли нові приміщення, загальна площа збільшувалася і це впливало на частки власності, тому сторони і зверталися до суду і органів місцевого самоврядування для узаконення вказаного і належної реєстрації своєї власності; зараз добудови господарських споруд належним чином не оформлені і не зареєстровані як власність. З огляду на приписи чинного законодавства України відсутні наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності, а ст. 367 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

За змістом цих норм виділ (поділ) частки із спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунок часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року №55.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси .

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ст. 314, 317, частинами першою, другою ст. 376 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом ст. 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 «Житлові будинки». Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009р. №295, відповідно до якого реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Отже, норма ч. 1 ст. 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо - розділ 3.4 Методичних рекомендацій).

При цьому за змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Матеріалами справи підтверджено самочинне будівництво, яке не узаконено в установленому законом порядку, на що посилається позивач.

У зв`язку з чим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову є правильним.

Апелянтом не було надано жодних відповідних актів щодо введення самочинно реконструйованого житлового приміщення в експлуатацію у відповідності до норм чинного законодавства України.

Так, внаслідок проведеної апелянтом добудови відбулося збільшення житлового приміщення.

Проте, зазначені реконструкції слід проводити у відповідності до вимог чинних нормативних документів у галузі будівництва, за дозволом, наданим інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю, при наявності затвердженої у встановленому порядку проектної документації, рішень місцевих органів самоврядування.

Дозволи компетентних органів та проектна документація позивачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної не надані.

Таким чином, не підлягають поділу (виділу) в порядку ст. ст. 364, 367 ЦК України об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: