Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2021 Справа №607/14438/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В., позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 , представника третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Тернопільської міської ради, просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що він з дружиною являються батьками ОСОБА_7 , яка перебувала в шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_2 його донька ОСОБА_7 померла. В шлюбі ОСОБА_7 з відповідачем народився син, внук позивача, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 2016 року до теперішнього часу про здоров`я, фізичний та духовний розвиток дитини турбуються він з дружиною, тобто дідусь та бабуся. Відповідач не проживає разом із сином, не спілкується з ним та не бере участі у його утриманні, не відвідує дитину ні вдома, ні в шкільних закладах та не цікавиться його долею, навчанням, здоров`ям, потребами. З цих підстав, позивач просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

24 березня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній заперечує, щодо задоволення позову, обґрунтовуючи це тим, що після смерті дружини, він ще близько року активно спілкувався з сином, відвідував його за адресою його теперішнього проживання, залишався ночувати, проводив з ним вільний час, допомагав з домашнім завданням. Проте, через рік після смерті ОСОБА_7 , він познайомив сина зі своєю майбутньою дружиною. Проте, ОСОБА_8 це не сприйняв, у нього виникла образа. Після цього, син перестав з ним спілкуватися. Вважає, що на сина чинили моральний тиск дідусь та бабуся (по материній лінії). Син почав ігнорувати дзвінки, усі спроби побачити його були марними, коли він приходив, то ніхто не відкривав двері, тому щоб не травмувати дитину почав телефонувати рідше, намагаючись дати йому час для усвідомлення та аналізу ситуації, а також сподіваючись, щодо його дідусь та бабуся, з якими він проживає, сприятимуть налагодженню стосунків між батьками та сином не зважаючи на їх до нього особисту неприязнь. Заперечує, щодо тверджень позивача про те, що він з власної волі самоусунувся від спілкування з сином, про що він також стверджував на засіданнях Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради. Тому, просить в задоволенні позову відмовити.

15 квітня 2021 року позивачем подано відповідь на відзив, згідно якої він не погоджується із твердженнями відповідача, викладеними у відзиві, вважає їх неправдивими та безпідставними. Стверджує, що після смерті матері, ОСОБА_8 став проживати із ними, також всі витрати по утриманню дитини лягли на плечі дідуся та бабусі по материній лінії. Не заперечує, того факту, що після того як відповідач познайомив сина зі своєю майбутньою дружиною, дитина не сприйняла цього факту, оскільки хлопець сильно тужив за мамою. З 2016 року і до теперішнього часу, бабуся та дідусь самостійно піклуються про здоров я, фізичний та духовний розвиток внука. Вважає, що відповідачем не представлено жодних реальних та обґрунтованих підстав, які могли б слугувати для відмови у задоволенні позову.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 вересня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, а протокольною ухвалою суду від 26 квітня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 14 травня 2021 року.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав зазначених у ньому та відповіді на відзив, та просили його задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні підтримали наданий відзив та просять суд відмовити в задоволенні позову.

Представник Служби у справах дітей Тернопільської міської ради підтримав висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_8 підтримав позов свого дідуся. Зазначив, що він не хоче спілкуватися із батьком, не бажає отримувати від нього будь-якої допомоги. Всім необхідним його забезпечують бабуся і дідусь.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував у шлюбі із ОСОБА_7 з 09 червня 2005 року.

В шлюбі у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 29 грудня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис №2600.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим 15 жовтня 2016 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, відповідний актовий запис №1605.

Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується Актом обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 13 липня 2020 року.

Згідно листа директора Тернопільської загальноосвітньої шкоди №26 ім. Дмитра Заплітного, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається у закладі з 09 листопада 2016 року. За період навчання батько дитини, ОСОБА_3 , інколи цікавився навчанням і вихованням сина. У школу з`являвся на вимогу класного керівника. Аналогічного змісту обставини викладені і в доповідній записці класного керівника ОСОБА_6 .

Як вбачається із Договору SAMDNWFD001 Вклад «Стандарт» строковий на 12 міс. (На навчання дитині) від 28 грудня 2020 року, ОСОБА_3 відкрив даний вклад на навчання дитини, із початковою сумою вкладу 1 000 гривень.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_10 зовсім не цікавиться сином, його навчанням, здоров`ям. Син не бажає його бачити та приймати від нього будь-яку допомогу.

Згідно висновку органу опіки та піклування, орган опіки та піклування вважає недоцільно позбавляти батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У висновку зазначено, що батько дитини ОСОБА_3 , на засіданні комісії повідомив, що заперечує, щодо позбавлення його батьківських прав, він багато часу втратив у спілкуванні з ОСОБА_8 . Просить дати йому можливість налагодити відносини з сином. Неповнолітній ОСОБА_6 на засіданні комісії повідомив, що підтримує вимоги про позбавлення батьківських прав батька, оскільки багато часу з ним не спілкувався, не телефонував, не цікавився його навчанням.

Відповідно до частиною першою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із частиною першою статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною четвертою ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, а також врахувавши практику ЄСПЛ, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Так, за результатами дослідження обставин справи, орган опіки і піклування надав висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав.

Позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення насильства відповідачем по відношенню до сина, винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Також, Позивачем не наведено, як дії чи бездіяльність відповідача свідчать про ухилення ним від виконання свого обов`язку по вихованню дитини, які фактичні обставини впливають на виконання батьком своїх обов`язків відносно дитини, з одночасним урахуванням поведінки діда та баби та їх ставлення до дитини, не встановлено, чи буде застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відповідати якнайкращим інтересам дитини.

Як з`ясовано судом, неактивна участь батька в житті сина спричинена тривалим конфліктом між сторонами, проживанням відповідача окремо від сина та неналежним усвідомленням учасниками необхідності участі батька у вихованні сина, незважаючи на конфліктні стосунки. Після смерті матері відповідач фактично позбавлений можливості спілкуватися із сином, що призводить до того, що формування відношення дитини до батька відбувається лише за впливом бабусі та дідуся, які мають неприязні стосунки із відповідачем.

Суд зважає на думку неповнолітнього ОСОБА_6 , який підтримав позов дідуся та пояснив, що не бажає спілкуватися із батьком, однак, зважаючи на те, що він постійно проживає з бабусею та дідусем, обмеження його спілкування з батьком та тривалий конфлікт між ними. Частиною третьою статті 171 СК України, передбачено, що суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

На думку суду, саме налагодження стосунків між батьком та сином буде відповідати інтересам неповнолітнього ОСОБА_6 , а ОСОБА_3 проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із сином.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Разом з тим, суд вважає, що участь ОСОБА_3 у вихованні сина не є достатньою, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю, однак, попередити відповідача, що у разі в подальшому неналежного виконання ним батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини, він буде позбавлений батьківських прав.

Крім цього, враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 142, 223, 263, 265, 284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, ст. 154, п.2 ч.1 ст. 164, ст.165 Сімейного Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поклавши на Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей Тернопільської міської ради, бульвар Т.Шевченка, 1, м. Тернопіль, .

Повний текст рішення виготовлено 01 червня 2021 року

Головуючий суддяВ. М. Позняк