Дата документу 02.06.2021
Справа № 937/4856/21
Провадження № 2/937/2705/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Мелітополь

Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Іваненко О. В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСББ «Центральний 15» про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральний 15» про підвищення внесків,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСББ «Центральний 15» про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральний 15» про підвищення внесків.

При вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі та перевірки змісту позову на предмет відповідності за формою та змістом вимогам ЦПК України, суд прийшов до наступного.

Так ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Визначити, яким саме судом та за якими правилами має бути розглянутий спір, і має судова юрисдикція. Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. У відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 24.10.11р. № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України: господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин.

Зазначений правовий висновок наведено в постанові Великої палати Верховного Суду від 15.03.2018 року в справі № 461/1930/16-ц, провадження № 14-60цс18.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Частиною 6 статті 30 ГПК України передбачено, спори, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також спори, що виникають з правочинів щодо корпоративних прав (крім акцій) в юридичній особі, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи.

Відповідно до ч. 2ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці;

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як встановлено в ч.ч. 1, 3 статті 167 ГК України, корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав . З огляду на наведені приписи норм Господарського кодексу України корпоративні права характеризуються такими ознаками: 1) особа має частку у статутному капіталі господарської організації; 2) особа має права на участь в управлінні господарською організацією, 3) має право на отримання певної частини прибутку (дивідендів) господарської організації.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув.

З огляду на приписи частини другої статті 1 та статті 12 ГПК, зазначені справи підвідомчі господарським судам і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. .2. п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам»).

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі - Закон № 2866-III).

Статтею 1 цього Закону встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до статті 4 Закону № 2866-III, об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша статті 98, частина перша статті 99 ЦК України).

Отже, вищезазначений Закон № 2866-III визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСББ «Центральний-15» є юридичною особою з дати його державної реєстрації за кодом , має майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку, штампи, бланки зі своїм найменуванням, про що зазначено у статуті. Позивач як член ОСББ оскаржує рішення ОСББ «Центральний-15» викладене у протоколі №1/18 від 06.10.2018 року щодо встановлення з 01.10.2018 року нового внеску дольової участі на утримання будинку та прибудинкової території. Позивач ОСОБА_1 є власником квартири в ОСББ «Центральний-15», і членом ОСББ, а спір стосується захисту її прав як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушеного, на її думку, діяльністю юридичної особи, тому цей спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи.

За таких обставин, спір у цій справі стосується права позивачки, порушеного, на її думку, проведенням загальних зборів ОСББ. Всі ці зміни відносяться саме до діяльності ОСББ «Центральний-15», як юридичної особи. Таким чином, на думку суду, цей спір пов`язаний з діяльністю юридичної особи, а тому не належить розглядати в порядку цивільного судочинства, так як останній підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Згідно п. 2.14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.2016 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин», зазначено, що рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку в разі не дотримання процедури їх скликання, встановленої статтею 61 Закону України "Про господарські товариства", статтею 35 Закону України "Про акціонерні товариства", статтею 15 Закону України "Про кооперацію". Права учасника (акціонера, члена) юридичної особи можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо.

Справа за позовом ОСОБА_1 до ОСББ «Центральний 15» про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральний 15» про підвищення внесків, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства з урахуванням положень ст. 15 ЦПК України, ст. 12 ГПК України, Закону України «Про кооперацію», Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України за №4 від 25.02.2016 року.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 462/2646/17 (провадження № 11-1272апп18) зазначено, що «правовідносини між власником нерухомого майна у житловому будинку та ОСББ, яке створене у тому ж будинку, найбільш подібні до спорів, пов`язаних із діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України)». Таким чином, висновок суду про необхідність розгляду зазначеної категорії справ у порядку господарського судочинства збігається із висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 145/1885/15-ц, від 10 квітня 2019 року в справі №510/456/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 759/11487/16, від 20 вересня 2018 року в справі № 813/6286/15, від 24 квітня 2019 року у справі №509/577/18, від 02 жовтня 2019 року у справі № 501/1571/16-ц (провадження № 14-472цс19).

З урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, та з урахуванням сторін по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не відносяться до предметної юрисдикції місцевого загального суду, а тому суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.5 ст. 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у відкриті провадження у справі та роз`яснити позивачеві, що спір відноситься до юрисдикції господарського суду.

Керуючись ст. 185, 186, 260, 261, 353, 354 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСББ «Центральний 15» про визнання недійсним та скасування рішення загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центральний 15» про підвищення внесків - відмовити.

Позовну заяву з додатками повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до Господарського суду за правилами положень ГПК України в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О. В. Іваненко