Єдиний унікальний номер 243/6391/15-ц
Номер провадження 22-ц/804/162/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 січня 2021 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи, що виникла з кредитних правовідносин за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2020 року (головуючий у суді 1 інстанції Дюміна Н.О.),

В С Т А Н О В И В:

В позові пред`явленому до суду 08 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» - Банк просило суд стягнути з позичальника ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 183 528,77грн, з яких 132921,53грн заборгованість за кредитом, 32 029,52грн заборгованість за відсотками, 17 320,05грн пеня, 761,41грн сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу та сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 426,26грн. Існування такої заборгованості Банк пов`язував із неналежним виконанням з боку відповідача зобов`язань взятих на підставі кредитного договору № 69015 від 06 червня 2012 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» і ОСОБА_1 право вимоги за яким Банк набув за Договором купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2020 року позов задоволено частково. Суд першої інстанції виходив з того, що підтверджено обставини справи з приводу укладення Кредитного договору від 06 червня 2012 року між Банком та ОСОБА_1 за яким позичальник отримала кредит в сумі 210 000,00грн. Та суд зробив висновок про обґрунтованість позовних вимог щодо неналежного виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за Договором, в результаті чого утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 132 921,53грн та заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 32 029,52 грн. Правові підстави для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 саме на користь Банку суд вбачав з Договору купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року.

В апеляційній скарзі відповідач просив рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в позові. В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що Банк не набув права вимоги по кредитному договору та були відсутні правові підстави для стягнення боргу.

Також заявник стверджував про те, що відсутні докази в підтвердження суми заборгованості, оскільки відсутні первинні документи на підтвердження видачі грошових коштів та подальшого обліку операцій за кредитом.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягало в тому, що єдиним належним доказом наявності заборгованості позичальника за кредитним договором та суми заборгованості могла бути банківська виписка по особовому рахунку за якою обліковуються операції за кредитним договором і відображена інформація щодо сум фактичної заборгованості.

Представник відповідача після призначення справи до розгляду без повідомлення учасників справи 21 січня 2021 року надіслав клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, зазначаючи про складність обставин справи та необхідність надання пояснень.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

Суд апеляційної інстанції вважає, що представник відповідача починаючи з моменту відкриття апеляційного провадження, 10 грудня 2020 року, будучи обізнаним про наявність цивільної справи в суді апеляційної інстанції, беззаперечно мав можливість для подання заяви протягом місячного строку, встановленого судом апеляційної інстанції для проведення підготовчих дій та останній не довів та не підтвердив належними доказами існування жодних обставин які би об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду.

Та з урахуванням ціни позову справа відноситься до категорії малозначних та розглядається без повідомлення учасників справи, з наявними в ній поясненнями.

На час розгляду справи відзив не надходив.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

06 червня 2012 року ОСОБА_1 підписала Кредитний договір № 69015 з Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» - Кредитний договір за яким кредитору було відкрито відновлювальну кредитну лінію та встановлено позичальнику кредитний ліміт в розмірі 210 000,00грн строком по 06 червня 2017 року /а.с.5-14/.

Додаток № 1 до Кредитного договору від 06 червня 2012 року містить графік зниження заборгованості за кредитною лінією який погоджений сторонами /а.с.15-16/.

За змістом Додатку № 2 до Кредитного договору сторони погодили умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та порядок розрахунків за договором, на що вказують підписи сторін Кредитного договору /а.с.17-18/.

02 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги в томі числі за Кредитним договором, згідно з додатком до якого Банк набув право вимоги до позичальника ОСОБА_1 в розмірі фактичного розміру невиконаного грошового зобов`язання за Кредитним договором в сумі 153000,56 /а.с.24-29, 30/.

Згідно довідки Банку заборгованість за Кредитним договором станом на 04 червня 2015 року становила 183 528,77грн, з яких 132921,53грн заборгованість за кредитом, 32 029,52грн заборгованість за відсотками, 17 320,05грн пеня, 761,41грн сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу та сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках 426,26грн /а.с.23/.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з`ясував обставини у справі та дотримався норм матеріального права.

В судовому засіданні підтверджені обставини щодо існування між Банком та ОСОБА_1 кредитних взаємовідносин, що виникли на підставі Кредитного договору в якому сторони погодили істотні умови щодо розміру ліміту кредитної лінії, строку та порядку погашення позики.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до першої та другої частини статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина перша статті 1049 ЦК України покладає на позичальника обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У даній справі відповідач заперечує право Банку на стягнення кредитних коштів вважаючи, що не підтверджено набуття Банком права вимоги до відповідача за Кредитним договором.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по своїй суті означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Надана Банком копія нотаріально посвідченого договору від 02 грудня 2013 року містить підписи уповноважених сторін договору, справжність яких скріплена відтисками печаток юридичних осіб.

Зміст зобов`язання в наведеному договорі купівлі - продажу прав вимоги та додатку до нього викладено досить зрозуміло, оскільки системний аналіз зазначених письмових доказів дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін договору зводилась до того, що продавець Публічне акціонерне товариство «Астра Банк» продав, а покупець Банк купив право вимоги за Кредитним договором.

Дії сторін договору купівлі - продажу прав вимоги охоплюються поняттям відступлення права вимоги та доводи апеляційної скарги в частині недоведеності переходу права вимоги за Кредитним договором до Банку спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідач не заперечував обставин наявності кредитних правовідносин на підставі Кредитного договору, однак в апеляційній скарзі ставив під сумнів обставини щодо фактичного отримання коштів в позику і стверджував про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо розміру заборгованості.

В судовому засіданні ствердження відповідача жодним чином не підтверджено, та за відсутності будь-яких доказів дана обставина є не доведеною і спростовується іншими письмовими доказами наданими Банком.

Та суд першої інстанції відреагував на аргументи заявника стосовно достовірності та доказового значення розрахунку заборгованості за кредитом зазначеного Банком в довідці та обґрунтовано вважав що зазначені документальні докази є належними письмовими доказами які були вирішальними для розгляду справи.

Отже, якщо позивач для підтвердження розміру шкоди надає письмові докази, а відповідач, заперечуючи проти цього розміру, не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень щодо сум які були отримані та погашені, суд відповідно до вимог процесуального законодавства ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач ухилився від доведення обставин, на які посилався.

Кредитний договір, що засвідчений підписом ОСОБА_1 та додаткові угоди до нього, свідчать про виникнення між ПАТ «Астра Банк», заміненим кредитором якого є Банк, і ОСОБА_1 кредитного зобов`язання, розкривають суть договору кредитування, свідчать про погодження сторонами істотних умов кредитного договору та є вирішальним для розгляду даної справи.

За загальним правилом договірне зобов`язання повинне виконуватись відповідно до тих умов, які сторони визначили при укладення договору.

Також у даній справі існування кредитних правовідносин між Банком та ОСОБА_1 підтверджується фактичними діями з боку позичальника, а не лише самими правовими аргументами на які робив посилання позивач, оскільки згідно письмових доказів у справі, позичальник починаючи з 06 червня 2012 року періодично щомісяця сплачувала суми коштів у розмірі визначеному Кредитним договором та здійснювала погашення згідно графіку погашення кредиту на визначений в договорі рахунок.

Суд вважає що використання кредитних коштів, сплата платежів згідно графіку погашення кредиту, що є додатком до Кредитного договору охоплюється поняттям кредитний договір що наведено в статті 1054 ЦК України.

Встановивши факт неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором та дійшовши висновку про наявність заборгованості, суд апеляційної інстанції виходить із розрахунку заборгованості наданого позивачем, оскільки Банк на який покладено обов`язок доказування тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, в судовому засіданні підтвердив належними та допустимими доказами обставини щодо неналежного виконання боржником зобов`язань за Кредитним договором та існування заборгованості в розмірі визначеному Банком.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /частина п`ята статті 81 ЦПК України/. За принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив відповідачу його права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню їхніх прав і отриманню доказів, а також попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом, однак відповідач жодних інших доказів в підтвердження своїх заперечень щодо належного виконання зобов`язань за Кредитним договором, часткової сплати коштів взятих в позику чи відсутності заборгованості не надала.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про порушення чи неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду в частині задоволення позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 січня 2021 року.

Судді: