У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2021 року

м. Київ

справа № 343/928/15

провадження № 61-6896 ск 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А,

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеремета О. В., заінтересована особа: публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Грошова С. В. на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

В с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Долинського районного суду Івано-Франківської області зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеремети О. В. (далі - державний виконавець).

Скарга обґрунтована тим, що 15 квітня 2019 року вона отримала дублікат виконавчого листа по справі № 343/928/15-ц про стягнення з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») на її користь грошових коштів у розмірі 42 239,55 доларів США, що за офіційним курсом Національним банком України (далі - НБУ) від 17 вересня 2015 року еквівалентно 921 666,98 грн. У червні 2019 року скаржниця звернулась із заявою до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо примусового виконання даного виконавчого документа. 31 грудня 2020 року від державного виконавця ОСОБА_1. отримала постанову про закінчення виконавчого провадження від 22 грудня 2020 року на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки НБУ прийнято рішення про початок процедури ліквідації банку-боржника. Вважає, що дії, та бездіяльність державного виконавця є неправомірними та порушують її право як стягувача на виконання рішення суду, гарантоване Конституцією України. На її думку, оскільки рішення Долинського районного суду від 30 вересня 2015 року № 343/928/15-ц було ухвалене до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника (до 18 грудня 2015 року), то вона має право вимагати його виконання. Враховуючи вказане просила визнати неправомірною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 59389156, зобов`язати державного виконавця поновити виконавче провадження та вчинити необхідні та передбачені законом виконавчі дії, спрямовані на своєчасне і повне виконання рішення суду.

Ухвалою Долинського районного суду від 17 лютого 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено; визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця від 22 грудня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 59389156 за виконавчим листом, виданим 15 квітня 2019 року Долинським районним судом Івано-Франківської області у справі № 343/928/15-ц; зобов`язано Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні № 59389156, спрямовані на виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2015 року у справі № 343/928/15-ц.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишено без задоволення, а ухвалу Долинського районного суду від 17 лютого 2021 року - без змін.

23 квітня 2021 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Грошова С. В. (далі - уповноважена особа) надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року.

У касаційній скарзі вона просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій незаконно та необґрунтовано задовольнили скаргу ОСОБА_1 , оскільки у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Дослідивши касаційну скаргу уповноваженої особи Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу від 17 лютого 2021 року про відмову у задоволенні скарги суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції в постанові від 01 квітня 2021 року, виходив із того, що судове рішення у справі № 343/928/15-ц набрало законної сили та звернуте до примусового виконання до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку - боржника; повернення без виконання виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.

Верховний Суд погоджується з відповідними висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи, встановленими судами на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих доказів з огляду на таке.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, заочним рішенням Долинського районного суду від 30 вересня 2015 року по справі № 343/928/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди, стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 42 239,55 доларів США, що за офіційним курсом НБУ від 17 вересня 2015 року, еквівалентно 921 666,98 грн, а також 9 216, 67 грн судового збору та 800,00 грн витрат за надання правової допомоги. Рішення набрало законної сили 20 жовтня 2015 року.

15 квітня 2019 року ОСОБА_1 отримала дублікат виконавчого листа по справі № 343/928/15-ц про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь грошових коштів в сумі 42 239,55 доларів США, який вона в червні 2019 року пред`явила до примусового виконання, звернувшись із відповідною заявою до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві .

22 грудня 2020 року старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеремета О. В. виніс постанову про закінчення ВП № 59389156 на підставі пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки 17 грудня 2015 року НБУ прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо НБУ прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Постановою Правління НБУ від 17 вересня 2015 року № 612 відповідно до пункту 2 частини першої статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним.

Постановою Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 відповідно до статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-рп(ІІ)/2019).

Конституційний Суд України у зазначеному рішенні також наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням цивільного судочинства, що спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення наявність норми пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документа, якщо НБУ прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2018 року у справі № 910/11908/16, у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 761/14537/15-ц, у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 761/24136/15-ц.

Встановивши, що рішення Долинського районного суду від 30 вересня 2015 року набрало законної сили до прийняття рішення НБУ про ліквідацію банку-боржника, тобто до 18 грудня 2015 року, тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обгрунтованого висноку про задоволення скарги.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій.

У зв`язку із вищезазначеним, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2021 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року.

Зазначені у касаційній скарзі інші аргументи, Верховний Суд також вважає необґрунтованими та виключно суб`єктивними судженнями заявника, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами в оскаржуваних рішеннях.

Із змісту касаційної скарги, вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року.

У відповідності до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частинами четвертою-шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року в справі за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шеремета О. В., заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Грошова С. В. на дії та рішення державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук