Справа № 504/1411/21
Провадження № 2-о/504/132/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2021 р. смт. Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Барвенко В.К., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , подане в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , Лиманський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приходиться сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даною заявою.

Суддя вважає, що заяву слід повернути заявнику з наступних підстав:

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. (ст. 315 ЦПК України).

У справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Заявник може просити встановлення факту що має юридичне значення, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб саме для заявника.

Заявник беззаперечно може мати представника.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Органи або інших осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, представляють у суді їх посадові особи, крім випадків, коли такі органи та особи є стороною чи третьою особою у справі.

Заявниця не надала суду доказів того, що вона є адвокатом.

Більш того, вона не надала доказів того, що вона має повноваження для представництва інтересів ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Суддя дійшов до висновку, що ОСОБА_1 не наділена процесуальними повноваженнями учасника справи на звернення до суду із даною заявою, тобто не наділена процесуальною дієздатністю.

За таких обставин заява підлягає поверненню заявнику.

Практика ЄСПЛ щодо застосування ст. 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством і може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури, це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007 року). Такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010 року, заява № 45783/05).

Суддя звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суддя приймає до уваги і положення практики Європейського Суду з прав людини відповідно до якого право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

На підставі наведеного, керуючись ст.182, 183, п.1 ч.4 ст.185, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , подане в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , Лиманський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приходиться сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - повернути заявнику.

Роз`яснити, що заявник має право звернутись до суду повторно із позовом, якщо перестануть існувати обставини, що слугували підставою для повернення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.К. Барвенко