Єдиний номер справи 487/2932/20
Провадження 22-ц812/1035/21 Головуючий по 1 інстанції Гаврасієнко В.О.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2021р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання Біляєва В.М.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2021р.

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод, відшкодування збитків та стягнення заборгованості за комунальні послуги,

встановила:

У травні 2020р. ОСОБА_2 пред`явила позов до ОСОБА_3 і з врахуванням подальших уточнень і доповнень згідно останньої заяви від 26 березня 2021р., просила:

- усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї відповідача;

- стягнути з відповідача 153000 грн. збитків (упущеної вигоди) за користування квартирою АДРЕСА_1 ;

- стягнути з відповідача 5005,49 грн. заборгованості за комунальні послуги.

Позивач зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2017р. є власником квартири АДРЕСА_1 , якою продовжує користуватись відповідач.

Від направленої нею 28 березня 2020р. пропозиції укласти договір та сплачувати щомісячно 3000 грн. орендної плати відповідач відмовилась чим їй було завдано збитків (упущена вигода) на 153000 грн., які вона могла б реально одержати з часу набуття права власності на квартиру.

Відповідач проживаючи у вказані квартирі ігнорує обов`язки по сплаті комунальних послуг, у зв`язку з чим заборгованість станом на лютий 2021р. складає 5005,49 грн.

Посилаючись на те, що відповідач систематично порушує права на користування та розпорядження квартирою, позивач просила про її виселення без надання іншого жилого приміщення, стягнення 153000 грн. збитків та 5005,49 грн. заборгованості за комунальні послуги.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2021р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, просила його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідач, в поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним і обґрунтованим.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 10 квітня 2008р. між ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 23/036/08 ZKLN-1 про надання відновлюваної кредитної лінії у розмірі 282800 грн.

На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору 10 квітня 2008р. укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку передано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2008р.

20 травня 2013р. на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги кредитора за вказаними кредитним та іпотечним договорами.

ПАТ «Дельта Банк» звернуло стягнення на квартиру за виконавчим написом нотаріуса.

09 серпня 2017р. на прилюдних торгах ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 , а 30 серпня 2017р. уклала договір купівлі продажу з ПАТ «Дельта банк».

На час придбання ОСОБА_2 квартири у ній були зареєстровані: колишній власник ОСОБА_5 та члени його родини: ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_4 - дочка.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у спірній квартирі зареєстрована ОСОБА_2 , а з 17 лютого 2018р. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 24.01.2019р., залишеною без змін постановою Верховного Суду від 18.09.2019р., у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з підстав, передбачених ст.109 ЖК УРСР відмовлено (справа №487/4787/17).

Як на підстави для задоволення позовних вимог по даній справі про усунення перешкод шляхом виселення із квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 посилалась на положення ст.ст.116,162 ЖК УРСР.

Враховуючи те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження обставин, які передбачені диспозицією ст.116 ЖК УРСР, а саме: систематичного руйнування чи псування жилого приміщення або використання його не за призначенням, систематичного порушення правил співжиття та вжиття у зв`язку з цим заходів запобігання і громадського впливу, а порушення строків внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги за положеннями ст.162 ЖК УРСР саме по собі не є підставою для виселення, то можна по суті погодитись з висновком суду про необґрунтованість таких вимог.

Відносно посилань в апеляційній скарзі на не врахування, що за наслідками розгляду цивільної справи №487/4543/17 ОСОБА_3 , ОСОБА_10 відмовлено в задоволені позову про визнання частково недійсним договору іпотеки, скасування державної реєстрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування майна, то ця обставина не впливає на законність рішення суду, оскільки сама по собі чинність правовстановлюючих документів позивача на спірну квартиру не позбавляє відповідача права користування цим житловим приміщенням.

Також є вірним висновок суду щодо відхилення вимог про відшкодування збитків, так як згідно зі ст.22 ЦК підставою для цього повинен слугувати перш за все факт порушення цивільного права.

Між тим, ні при розгляді цивільної справа №487/4787/17, ні у даній справі не було встановлено факту незаконного проживання відповідача у спірній квартирі.

Доводи в апеляційній скарзі на те, що відмова у примусовому виселенні не виключає необхідності проводити оплату за користування квартирою не спростовують висновки суду, тому що позовні вимоги були заявлені на підставі ст.22 ЦК відшкодування збитків у формі упущеної вигоди у зв`язку з неможливістю передачі квартири в оренду.

Відсутні підстави й для стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Так, позивач на підтвердження цих вимог, які неодноразово уточнювала, подавала до суду в електронному вигляді роздруківки заборгованості по сплаті комунальних послуг та довідку ЖКП ММР «Бриз».

Доказів того, що така заборгованість була сплачена позивачем у справі відсутні, а тому не можна вважати, що її права на даний час є порушеними і підлягають захисту у обраний нею спосіб.

Крім того, з наданих представником відповідача квитанцій слідує, що відповідач особисто погашає заборгованість перед житлово-комунальними організаціями.

Аргументи про порушення процесуального закону не можна визнати обґрунтованими, так як на підтвердження повноважень (без обмежень) представником відповідача було надано ордер про надання правничої допомоги від 07.07.2020р., що узгоджується з положеннями ч.4 ст.62 ЦПК (а.с.51).

Що ж стосується заяв по суті справи, види та зміст яких визначено в ст.174 ЦПК, то всі подані позивачем заяви про збільшення (зменшення) позовних вимог були враховані судом при ухваленні рішення, в тому числі й ті, які всупереч положень ст.49 ЦПК були подані нею після закриття підготовчого провадження.

Заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді не є заявою по суті справи, письмові заяви-клопотання сторони відповідача подавались до суду з доказами направлення цих документів позивачу, а тому не зазначення її в описовій частині рішення суду не призвело до неправильного вирішення спору та істотного порушення процесуальних прав позивача.

Оскільки суд ухвалив правильне по суті рішення, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2021р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 02 червня 2021р.

Головуючий: Судді: