ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1016/21
Провадження № 2/210/932/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"31" травня 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В. Є. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді перебуває вказана позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він працював підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування з 16.03.1978р. по 11.10.1982р. на шахті Гігант, з 06.12.1982р. по 23.07.1984р. на шахті Комунар, з 14.08.1984р. по 28.01.1985р. на шахті Южная у виробничому об`єднанні «Кивбасруда». На теперішній час правонаступником ВО «Кривбасруда» є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»)

28.01.1985р. з підприємства звільнився.

05.06.2007 року Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання за діагнозом:

- Радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими (3 ст.) статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ПФС другого ступеня, деформаційного артрозу ліктьових та колінних суглобів ПФ першого-другого ступеня та трофічними порушеннями на кистях.

Висновком МСЕК позивачу 16.09.2014р. було встановлено 35% втрати працездатності по радикулопатії та третя група інвалідності безстроково.

Як видно з Епікризів та огляду МСЕК скільки він не лікуєтьсь все одно стан здоров`я не покращується і позивач розуміє, що з роками він буде тільки погіршуватись, тому на МСЕК і призначили втрату працездатності та інвалідність безстроково. Це розуміння, що стан здоров`я вже ніколи не покращиться, а згодом буде тільки погіршуватись - спричиняє великі моральні страждання та переживання, оскільки він ніколи в житті не думав що стане інвалідом у 56 років та втратить працездатність.

Винним в професійному захворюванні та інвалідності, на думку позивача є відповідач, оскільки відповідно до ст. 153 КЗпП України «Створення безпечних і нешкідливих умов праці» забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці покладається на власника або на уповноважений ним орган.

Згідно висновків лікарів протипоказано: важка фізична праця, вимушена поза, довга хода та переохолодження. Із вказаного попереду видно, що він обмежений у виборі роботи, оскільки йому заборонено працювати в зазначених умовах праці.

Також лікарями рекомендовано: спостереження у лікарів за місцем мешкання, стаціонарне лікування в період загострення. Прийом лікарських засобів (особливо анальгетики та знеболювальне), оздоровлення в профілакторіях та санаторно-курортне лікування, носіння корсету для поперекового відділу хребта.

В зв`язку з вищевикладеним він переносить ще й фізичні страждання, а саме:

-Стійкий ниючий біль та виражене обмеження рухів в шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією здовж хребта та в кінцівки, на теперішній момент більше в правій;

-Біль в шиї іррадіює в потилицю;

-Біль та обмеження рухів, хрускіт в плечових, ліктьових та колінних суглобах;

-Порушилася хода, німіють кінцівки, периодично турбує головний біль.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я 150000 грн.

Сторони в судове засідання не викликались.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Так, у відзиві, поданому представником відповідача, зазначено, що останній заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивач працював на підприємстві, яке не входить до складу підприємства-відповідача . Окрім того, представником позивача у відзиві зазначено, що вина підприємства відсутня, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 працював з 16.03.1978р. по 11.10.1982р. на шахті Гігант, з 06.12.1982р. по 23.07.1984р. на шахті Комунар, з 14.08.1984р. по 28.01.1985р. на шахті Южная у виробничому об`єднанні «Кивбасруда». (а.с. 7-13)

28.01.1985р. позивач звільнився із підприємства.

05.06.2007 року Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини позивачу було встановлено професійне захворювання за діагнозом:

- Радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими (3 ст.) статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ПФС другого ступеня, деформаційного артрозу ліктьових та колінних суглобів ПФ першого-другого ступеня та трофічними порушеннями на кистях.

Вказані обставини також підтверджені Актом №14 розслідування профзахворювання від 16.07.2007 року.

В пункті 17 Акту розслідування зазначено, що причиною отримання профзахворювання являється те, що він працював в умовах важкої фізичної праці, що перевищувала гранично допустимий рівень небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та несприятливого мікроклімату.

Рівень фізичного перевантаження: Маса вантажу, що підіймалася та переміщувалася 50 кг при ГДН 30 кг.

Час перебування у нахиленому положенні до 30 градусів 34% робочої зміни при допустимому до 25%;

Робоча поза вимушена 24%,

Нахили тулуба вимушені більше 30 градусів 158 разів за зміну при допустимих 51- 100 разів.

Важкість праці відноситься до 3 класу 2 ступені шкідливості.

Мікрокліматичні умови:

Рівень вологості повітря 88% при допустимому 80-30%. (а.с. 14-15)

Висновком МСЕК позивачу 16.09.2014р. було встановлено 35% втрати працездатності по радикулопатії та третя група інвалідності безстроково. (а.с. 16)

Суд не погоджується з позицією сторони відповідача, щодо його неналежності з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1,2 Міністерства промислової політики України від 29.07.1998 року № 263 ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було перейменоване у Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», а правонаступником перейменованого ДВО «Кривбасруда» було призначене Державне підприємство «Криворізький залізорудний комбіна» 12.07.1999 року.

Державне підприємство «Криворізький залізорудний комбінат» було шляхом реорганізації було перетворено у ДП (дочірнє підприємство) «Криворізький залізорудний комбінат». 30.07.2001 року Дочірнє підприємство було перетворено у ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником реорганізованого ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат», а вже з 04.04.2011 року воно було перейменовано на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

На час моєї роботи на шахті Гігант, Комунар, Южна вони входили до складу ВО «Кривбасруда» і як мною вищезазначено правонаступник ВО «Кривбасруда» є відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Верховним Судом України встановлений факт правонаступництва ВО «Кривбасруда» є ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» справа №212/6925/16, розглядалася Верховним Судом 13 червня 2019р.

Зважаючи на вищевказану правову позицію, суд доходить до висновку, що позовна заява подана до належного відповідача.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці",роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).

Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Так, Актом розслідування хронічного професійного захворювання Форми П-4 встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбулося при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача.

При цьому, чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються чисельними медичними виписками із медичної карти стаціонарного хворого, що містяться в матеріалах справи.

Виходячи з норм ч.1ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно доч.1ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Суд приймає до уваги зазначені у позовній заяві обставини про те, що у зв`язку з захворюванням було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабістю, втомою, болями.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками професійного захворювання порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки, що в свою чергу призвело до моральних страждань.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв`язку. Оскільки в письмових матеріалах справи всі перелічені умови знайшли своє відображення, оскільки позивач отримав професійне захворювання безпосередньо через виконання трудових обов`язків, тобто підприємство належним чином не забезпечило безпечних умов праці, суд погоджується з необхідністю грошового відшкодування, пов`язаного зі спричиненням моральної шкоди.

Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання професійного захворювання, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм, проте вирішуючи питання про достатній розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд погоджується з позицією відповідача щодо того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів щодо обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричинених збитків.

Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим стягнути на його користь з відповідача 85 000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час.

Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 43, 46 Конституції України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141,259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (, 50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, буд. 1) на користь ОСОБА_1 , НОМЕР_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень без урахування утримання податків, зборів та інших платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (, 50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, буд. 1) на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: В. Є. Сільченко