233 № 233/4116/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Левчук О.О.,

при секретарі судового засідання Рамазанової В.Х.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу №233/4116/20 за позовною заявою:

ОСОБА_3 , що мешкає за адресом: АДРЕСА_1

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», юридична адреса: м. Київ площа Арсенальна, буд.1-Б

про захист прав споживачів та встановлення нікчемності договору позики і застосування наслідків його недійсності, -

Обставини справи:

09.09.2020 року ОСОБА_3 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про захист прав споживача та встановлення нікчемності договору позики №8872741 від 20.12.2019р. з сумою позики 5000,00грн. і застосування наслідків його недійсності.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 20 грудня 2019р. на його рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк» поступило 5000,00 гривень, перерахованих відповідачем, що підтверджується довідкою з банку від 07.09.2020р.

У серпні 2020р. на поштову адресу позивача надійшов лист від ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» про необхідність погашення боргу в розмірі 17420,00грн. до 24.07.2020р. Крім того, в листі міститься інформація про те, що право вимоги по договору позику відступлено від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» новому кредитору ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» на підставі договору факторингу №03042017 від 03.04.2017р. Однак, така інформація суперечлива, оскільки договір позики нібито укладено 20.12.2019р., тобто пізніше, ніж 03.04.2017.

З метою з`ясування обставин нарахування вказаних коштів позивач в телефонному режимі звертався до відповідача, де йому повідомили, що на ім`я позивача нібито укладено договір позики №8872741 від 20.12.2019р. з сумою позики 5000,00грн.

Для отримання тексту договору позики позивач звернувся до відповідача електронною поштою, після чого він отримав електронний договір без підписів сторін та з нібито накладеним від імені ОСОБА_3 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

Позивач стверджує, що не підписував письмово та не мав наміру укладати вказаний договір позики, а тому не є зобов`язаною стороною цього договору, а тому він повернув відповідачу помилково та безпідставно отримані кошти у сумі 5000,00грн., що підтверджується банківськими копіями квитанцій.

Позивач зауважує, що договір позики укладено саме з ОСОБА_3 , в той час як його по-батькові ОСОБА_4 . Тобто, позивач не ототожнює себе із цією особою.

Починаючи з травня 2020р. на телефони позивача та його родичів, членів сім`ї та колег по роботі постійно дзвонять невідомі люди (колектори), які різними способами погрожують позивачу у випадку неповернення позики за вказаним договором позики. Тим більше, кожного дня, за словами цих колекторів, сума повернення збільшується у геометричній прогресії.

Позивач вважає, що договір позики, окрім вказаних порушень його форми, є явно несправедливим, оскільки передбачає такі положення, які порушують його права та інтереси.

Позивач не досягав згоди з відповідачем про укладення договору позики, про що свідчить, зокрема, відсутність письмового підпису позивача на ньому.

Укладення договору позики не відповідає внутрішній волі позивача, оскільки він не уклав би такий несправедливий для нього договір позики.

Позивач зазначає, що він не отримував та відповідно не застосовував одноразовий ідентифікатор (СМС-повідомлення), а так само не реєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача. В договорі позики замість підпису позивача вказано «Електронний підпис одноразовим ідентифікатором 7277whnnpg», що не є і не може бути рукописним підписом позивача. А тому зобов`язання за договором позики між позивачем та відповідачем не виникало.

Таким чином, у відповідача відсутні будь-які належні та допустимі докази, що телефон, на який (якщо) приходив одноразовий ідентифікатор (СМС-повідомлення) належить саме позивачу (процедура автентифікації/ідентифікації фізичної особи) та відповідний правочин укладено саме його особою, а не будь-ким іншим. Так само у відповідача не має та не можуть бути докази письмового укладення договору позики, оскільки такого в дійсності не було.

Позивач не може бути однозначно ідентифікований як сторона цього договору позики у зв`язку із неналежною ідентифікацією.

Просить суд, встановити нікчемність електронного договору позики №8872741 від 20.12.2019 року, укладеного у м. Київ між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Код ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), та застосувати до нього наслідки його недійсності. Також стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» на його користь судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 (двох тисяч) гривень.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09.09.2020 року провадження по цивільній справі відкрито та призначено підготовче засідання по справі на 07.10.2020 року.

29.09.2020 року представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що вони не визнають позовні вимоги ОСОБА_3 та просять відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07.10.2020 року підготовче засідання по цивільній справі відкладено на 19.10.2020 року за клопотанням представника позивача.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 19.10.2020 зазначену цивільну справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 10.11.2020 року.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги позивача не визнав в повному обсязі, та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст.12 ЦПК України, та у відповідності з ч.1 ст.81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

ВСТАНОВИВ:

Згідно ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно частини 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у справі, яка розглядається в порядку цивільного судочинства, повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України учасник справи, на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору, а суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно до ч.1 ст.626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1, 3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до положень ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, 20 грудня 2019р. на рахунок позивача у ПАТ КБ «ПриватБанк» поступило 5000,00 гривень, перерахованих ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов електронного договору позики №8872741 від 20.12.2019 з сумою позики 5000,00грн.

Вказаний електронний договір позики №8872741 від 20.12.2019р. з сумою позики 5000,00грн. згідно з роздруківкою укладено між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_3 .

Суд зауважує, що в договорі позики дійсно міститься неспівпадіння по-батькові позивача та особи, яка уклала цей договір.

Відповідно до платіжних доручень від 16.07.2020р. (3000,00грн.) та від 08.09.2020р. (2000,00грн.) позивач повернув ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» отримані 5000,00 гривень позики як помилково перераховані.

Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Зокрема, в ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на час укладення спірного договору) зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти(оферти)однією стороною та її прийняття (акцепту)другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано роздруківку електронного договору позики №8872741 від 20.12.2019р. з сумою позики 5000,00грн., укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_3 , відповідно до якого надано позику у сумі 5000,00 гривень.

На останньому аркуші вищевказаного Договору у графі «позикодавець» міститься друкований запис «Електронний підпис одноразовим ідентифікатором 9T4SvWQn5J», а у графі Позичальник «Електронний підпис одноразовим ідентифікатором 7277whnnpg». Будь-яких автентичних (рукописних) підписів осіб у цьому документі не міститься.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору.

Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, а згідно з п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається в письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді із накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів).

Відповідно до ч.3 ст.100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних.

Пунктом 20 цієї частини передбачено, що ідентифікація особи - процедура використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, в результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи;

Частиною 1 ст.14 цього Закону визначено, що електронна ідентифікація здійснюється за допомогою засобів електронної ідентифікації, що підпадають під схему електронної ідентифікації, затверджену Кабінетом Міністрів України.

Особливі вимоги відповідно до цього Закону пред`являються до кваліфікованої електронної довірчої послуги.

Відповідно до ч.6 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

Порядок засвідчення наявності електронного документа (електронних даних) на певний момент часу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004р. №680.

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що надання послуги фіксування часу включає: реєстрацію звернень, на підставі яких формується електронна позначка часу; формування електронної позначки часу за допомогою особистого ключа центру сертифікації; передачу користувачеві послуги фіксування часу сформованої електронної позначки часу; реєстрацію та збереження електронної позначки часу, переданої користувачеві послуги фіксування часу.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Статтею 11 цього Закону визначений Порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч.3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 цього Закону визначено форми підписання електронного правочину: електронним підписом або електронним цифровим підписом відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст.ст.76, 78, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що позивачем доведено факт не виникнення зобов`язань між ОСОБА_3 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а відповідачем не надано належних доказів того, що саме позивачем було застосовано будь-яким способом ідентифікатор (СМС повідомлення), зокрема, відсутні докази отримання позивачем будь-яким чином цього одноразового ідентифікатора.

Посилання відповідача на те, що реєстрація на його веб-сайті відбулася та позивач нібито здійснив покрокові дії для укладення договору не підтверджені належними і допустимими доказами. Так, зокрема, відповідачем не доведено, що вказаний у договорі мобільний телефон належить саме позивачу, оскільки сім-картки мобільних операторів можна придбати без обов`язкової прив`язки до паспорта або ідентифікаційного коду фізичної особи.

Так само, факт зарахування коштів на рахунок позивача ще не є однозначним доказом того, що грошові кошти отримані саме за оспорюваним договором та за згодою позивача із умовами договору.

Тобто, гроші могли бути зараховані без дозволу позивача, оскільки відсутній механізм заборони зарахування коштів на картку (попереднє погодження перед зарахуванням).

Довідка щодо заборгованості за договором позики, надана відповідачем, не є доказом наявності договірних зобов`язань між сторонами.

Так, у п.4.2 договору позики вказано, що «Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ (надалі Правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі». Крім того, у п.8 договору позики вказано, що, «Сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, передбачену положеннями цього Договору, Правил та чинного законодавства». Однак, дані Правила якщо і існують, то вони не закріплені цим договором та можуть в односторонньому порядку бути змінені відповідачем, який власноруч адмініструє свій веб-сайт.

Крім того, у п.10 договору позики міститься таке положення, що «Інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною Договору». Таке положення договору позики суперечить вимогам чинного законодавства та дозволяє Відповідачу в односторонньому порядку змінювати істотні умови договору.

Викладене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч.5 ст.216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.14 постанови від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» роз`яснив, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Відповідно до п.4 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.01.2017р. «Аналіз окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.5 ППВСУ №9, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Зі змісту роз`яснень вбачається, що звернутися з вимогою про встановлення нікчемності правочину позивач вправі, якщо є спір про наявність або відсутність такого факту. Звернення окремо з такою вимогою, без застосування наслідків недійсності правочину, є правом позивача, тому в разі пред`явлення такої вимоги вона підлягає розгляду з констатацією в резолютивній частині рішення факту нікчемності правочину або відмови в цьому. Тобто в резолютивній частині рішення суду ця обставина констатується, а не вирішується як окрема вимога.

Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (надалі також Постанова) відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Відповідно до п.7 Постанови у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Суд вважає, що позивачем доведено відсутність його зобов`язання за договором позики №8872741 від 20.12.2019р., а відповідачем не доведено факт укладення договору позики №8872741 від 20.12.2019р., а тому позов слід задовольнити.

Крім того, відповідачем не доведено та не надано доказів відступлення права вимоги за договором позики №8872741 від 20.12.2019р. ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» на підставі договору факторингу №03042017 від 03.04.2017р.

Таким чином, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з досліджених судом під час розгляду справи договору про надання професійної правничої допомоги без номера від 18.08.2020 року, укладеного між адвокатом Берзінєм С.Л. та ОСОБА_3 , адвокат зобов`язався надавати клієнту за плату правову допомогу (адвокатські послуги), та виконувати пов`язані з цим доручення Клієнта в обсязі та на умовах, передбаченим цим Договором, …. представляти інтереси клієнта в судах та арбітражах, органах державної влади та місцевого самоврядування …..

Повноваження адвоката Берзінь С.Л. підтверджено ордером серії ДН №108133 від 07.09.2020р.

Представником позивача подано до суду разом із позовом квитанцію прибуткового касового ордеру без номера від 18.08.2020 року на суму 2000,00грн., про розмір витрат на професійній правничу допомогу, який був досліджений судом під час розгляду справи по суті.

Факт надання адвокатом позивачу професійної правничої допомоги у цій цивільній справі підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги без номера від 18.08.2020 року та квитанцією прибуткового касового ордеру без номера від 18.08.2020 року на суму 2000,00грн. про сплату розміру витрат на професійній правничу допомогу.

Беручи до уваги, що представником позивача підтверджено належними й допустимими доказами витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатами робіт, зазначених в актах; з часом, витраченим адвокатами на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, який підтверджується кількістю та обсягом підготованих заяв по суті та з процесуальних питань, змістом цих документів, які містять аналіз обставин справи та чинного законодавства; з ціною позову та значенням для позивача справи щодо захисту його цивільних прав. Витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.

Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Судом задоволено позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про захист прав споживача та встановлення нікчемності договору позики і застосування наслідків його недійсності, отже пропорційно до розміру задоволених вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 2000,00грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено у повному обсязі, а при зверненні до суду позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», в зв`язку із чим, даний судовий збір підлягає стягненню з відповідача у дохід держави у розмірі 2102,00грн.

Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про захист прав споживача та встановлення нікчемності договору позики і застосування наслідків його недійсності задовольнити у повному обсязі.

Встановити нікчемність електронного договору позики №8872741 від 20.12.2019 року, укладеного у м. Київ між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Код ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), та застосувати до нього наслідки його недійсності.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Код ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 (двох тисяч) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Код ) у дохід держави судовий збір у розмірі 2102,00 (двох тисяч ста двох) гривень (номер рахунку UA0005692, Отримувач коштів - Донецьке ГУК/Костянтинів. МТГ/22030101, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37967785, Банк отримувача - Казначейство України(ел.адм.податків), Код класифікації доходів бюджету - 22030101).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 27.01.2021 року.

Суддя Костянтинівського

міськрайонного суду О.О. Левчук