ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/149/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/3014/19 Категорія: 300000000 Корман О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Новікова О.М., Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б.

за участю секретаряЧуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 листопада 2020 року (повний текст рішення складено 27 листопада 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про порушення прав третьої особи,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 27.05.1994 він та ОСОБА_3 право власності на частину будинку по АДРЕСА_1 здійснюють спільно, кожен вчиняє необхідні дії в спільних інтересах і несуть відповідальність за спільними зобов`язаннями. Майно належить їх на праві спільної часткової власності. Фактично, коли ОСОБА_3 29.08.2017 відмовилась односторонньо в повному обсязі від своєї частки і передала свою земельну ділянку площею 150 м? ОСОБА_4 , та одночасно передала йому усі свої права і обов`язки за договором 1994 р., певна частка яких стосувалась третьої особи - її сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виходить із суті договору, і з яким проживала однією сім`єю в момент укладення договору. Але цього не відбулося через нібито дрібниці і перехід права власності на земельну ділянку по договору дарування ОСОБА_4 привів до порушення майнових інтересів і неконтрольованої втрати прав ОСОБА_5 і є згідно ст. 393 ЦК України незаконним.

У позові просив скасувати Договір дарування від 29.08.2017 земельної ділянки площею 150 м? ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , в результаті порушення прав третьої особи по Договору дарування від 27.05.1994.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю та недоведеністю вимог позивача. Крім того, позивач не надав підтверджень, що він має право діяти від імені ОСОБА_5 .

На вказане рішення позивач подав апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що відповідач ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 29.08.2017 отримав від ОСОБА_3 земельну ділянку, яка є складовою приватної садиби по АДРЕСА_1 і належить їх родині.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були співвласниками, проживали однією сім`єю із спільним побутом та спільним майном, а її син ОСОБА_5 також проживав із ними та мав певні права і обов`язки, яких був позбавлений при передачі майна відповідачеві. Тому ОСОБА_1 , як співвласник і співзасновник цього майна і близький родич, має право контролю і вимоги щодо додержання рівності прав всіх членів сім`ї та неврегульованого статусу свого хрещеного сина ОСОБА_5 .

Суд в мотивувальній частині послався на відсутність доказів позивача і відповідача і відмовив та процедурний розгляд представив як по суті. Це вважає маніпуляцією в інтересах суду, обмеженням прав позивача на повторне звернення, хоча позов підлягав залишенню без розгляду.

Просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 листопада 2020 року і залишити позов без розгляду з підстав ст. 257 ЦПК України, судовий збір стягнути з відповідача в дохід держави за ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Встановлено, що на підставі договору дарування від 27 травня 1994 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_3 та ОСОБА_1 1/3 частину житлового будинку в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м. (а.с. 3).

Будь-яких інших доказів матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням певного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 , яким просив скасувати договір дарування земельної ділянки від 29.08.2017, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 . Підставою скасування договору вказує порушення прав його хрещеного сина.

Загальні підстави для зміни або розірвання договору, правові наслідки розірвання договору та форма розірвання договору встановлені у статтях 651 654 ЦК України. Спеціальні норми щодо договору дарування, в тому числі і щодо розірвання договору дарування, закріплені у Главі 55 ЦК України.

Позивач не є стороною договору, який просить скасувати (розірвати), а також не довів яким чином договір, стороною якого він не є, порушує його права та обов`язки.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він діє в інтересах свого хрещеного сина, не можуть бути підставою для задоволення позову. Кожна особа звертається до суду за захистом своїх порушених прав, законних свобод та інтересів. Право звернення до суду в інтересах інших осіб повинно бути належним чином підтверджене відповідно до норм Глави 17 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 237 ЦК України не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені. Позивач не надав підтверджень, що він діє на підставі правочину про представництво, або що він є законним представником хрещеного сина.

При цьому, позовні вимоги не містять ні суті порушених прав чи інтересів позивача, ні нормативно-правове обґрунтування підстав позову, ні доказів на підтвердження таких вимог.

Звертаючись за захистом своїх прав до суду саме заявник повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його права та яких може стосуватись вирішення спору, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільно-процесуального судочинства.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником.

В даному випадку позивач не обґрунтував наявність у нього порушених цивільних прав чи порушених інтересів, а також яким чином відповідач пов`язаний з їх усуненням.

Суд правильно відмовив у позові у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю.

Посилання апелянта на те, що його позов повинен бути залишений без розгляду на підставі ст. 257 ЦПК України, зводяться до довільного тлумачення цивільно-процесуального законодавства.

Стаття 257 ЦПК України містить чіткий перелік підстав, за яких позов належить залишити без розгляду.

З аналізу позову та апеляційної скарги не вбачається підстав для залишення позову без розгляду, а в апеляційній скарзі заявник взагалі не наводить жодного обґрунтування застосування статті 257 ЦПК України в даному випадку.

Колегія суддів не встановила обмежень позивача у праві доступу до правосуддя.

У зв`язку з безпідставністю апеляційної скарги вона не підлягає задоволенню.

Судові витрати залишаються за скаржником, а у разі звільнення його від сплати судового збору за законом, такі витрати відносяться за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Судді