Номер провадження: 22-ц/813/1547/21
Номер справи місцевого суду: 522/3732/14-ц
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міськзелентрест» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міськзелентрест» про відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом до Комунального підприємства «Міськзелентрест» про відшкодування збитків, посилаючись на те, що 31.05.2013 року о 22-00 в м. Одесі по вул. Армійській, під час буревію, автомобіль «Тойота-Ярис» реєстраційний номер НОМЕР_1 ., під керуванням ОСОБА_1 який належав її померлому батьку ОСОБА_2 , був пошкоджений внаслідок падіння дерева.

З приводу пригоди був повідомлений черговий Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області за телефоном «102». Крім того, батько позивача, як власник автомобіля, письмово звернувся із заявою до Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

05 червня 2013 року за результатами перевірки повідомлення оператора «102» та заяви ОСОБА_2 дільничним інспектором Шевченківського ВМ був складений висновок.

З метою оцінки спричиненої матеріальної шкоди ОСОБА_2 звернувся до суб`єкту оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , згідно виконаного оцінювачем звіту № 130603 від 09.05.2013 року вартість спричиненої матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобілю складає 75 834, 70 грн.

Вартість проведення оцінки автомобіля 1000 грн. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач ОСОБА_1 вступила у спадщину, яка складалась з автомобіля «Тойота-Ярис» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2016 року ОСОБА_1 залучена у справі як правонаступник позивача.

В судове засідання сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, від представника позивача надійшла до суду заява від 20.07.2018 року про розгляд справи за його відсутності, проти заочного рішення не заперечує.

Поштова кореспонденція направлялась на адресу відповідача. Крім того, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення.

Станом на 20 липня 2018 року від відповідача письмового відзиву на позов до суду не надходило, тому з урахуванням ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2018 року позовні вимоги задоволено. Стягнено з Комунального підприємства «Міськзелентрест» на користь ОСОБА_1 у відшкодування збитків 76 834 гривні 70 копійок.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, КП «Міськзелентрест» звернулось з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що КП «Міськзелентрест» не є балансоутримувачем зелених насаджень на АДРЕСА_1 та на адресу КП «Міськзелентрест» від балансоутримувача території по вищевказаній адресі не надходило жодних заявок на благоустрій вказаної території.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 21 січня 2021 року.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 31 травня 2013 року о 22:00 в м. Одесі по вул. Армійській, під час буревію, автомобіль «Тойота-Ярис» реєстраційний номер НОМЕР_1 ., під керуванням ОСОБА_1 який належав її у померлому батьку ОСОБА_2 був пошкоджений внаслідок падіння дерева.

З приводу пригоди був повідомлений черговий Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області за телефоном «102». Крім того, батько позивача, як власник автомобіля, письмово звернувся із заявою до Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. 05.06.2013 року за результатами перевірки повідомлення оператора «102» та заяви ОСОБА_2 дільничним інспектором Шевченківського ВМ був складений висновок.

З метою оцінки спричиненої матеріальної шкоди ОСОБА_2 звернувся до суб`єкту оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , згідно виконаного оцінювачем звіту № 130603 від 09.05.2013р. вартість спричиненої матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобілю складає 75 834, 70 грн. Вартість проведення оцінки автомобіля 1000 грн.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач ОСОБА_1 вступила до спадщини, яка складалась з автомобіля «Тойота-Яріс» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2016 року ОСОБА_1 залучена у справі як правонаступник позивача.

Відповідно до вимог абз. 6 частини 1 статі 16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право: на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Відповідно вимог статі 21 Закону України «Про дорожній рух» автомобільна дорога, вулиця являє собою частину території, в тому числі в населеному пункті, призначену для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розміщеними на ній спорудами.

Відповідно до вимог статі 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Відповідно до вимог статі 1 Закону України «Про автомобільні дороги» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: автомобільна дорога - лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів;

архітектурне облаштування - архітектурні споруди та декоративні насадження, що призначені для забезпечення естетичного вигляду автомобільних доріг;

вулиця - автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених ПУНКТІВ;

Згідно вимог статі 16 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Вимоги статті 17 Закону України «Про автомобільні дороги» встановлюють, що управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Відповідно до вимог статі 18 Закону України «Про автомобільні дороги» складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі.

Відповідно до вимог статі 19 Закону України «Про автомобільні дороги» основними обов`язками органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є:

1) забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів;

Відповідно до вимог статі 21 Закону України «Про автомобільні дороги» органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за:

1) стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів;

4) відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Таким чином, придорожнє дерево є архітектурним елементом вулиці (дороги), яке знаходиться у комунальній власності, у віданні органу місцевого - Одеської міської ради, внаслідок падіння якого пошкоджений транспортний засіб позивача, що спричинило їй реальні матеріальні збитки.

Відповідно до листа Департаменту міського господарства від 25.04.2011 року № 01-69/547, придорожнє дерево, яке було розташоване на куту будинку АДРЕСА_2 , безпосередньо біля проїзної частини дороги, є зеленим насадженням спеціального призначення і відповідно до п. 2 рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 102 від 14.02.2008 року "Про утримання зелених насаджень у місті Одесі" утримується відповідачем КП 'Міськзелентрест" (копія листа додається).

Згідно із статтею 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважав їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

За таких обставин суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Міськзелентрест» залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 21 січня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк