Провадження № 2-з/643/21/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2021

27 січня 2021 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого - судді Семенової Я.Ю., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04 січня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 січня 2021 року прийнято до провадження уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зобов`язання вчинити дії.

До Московського районного суду м. Харкова Білозеровим О.С. було подано заяву про забезпечення позову, яку суддею Семеновою Я.Ю. було отримано 26 січня 2021 року. Відповідно до змісту поданої заяви, позивач просить суд у порядку забезпечення позову до набрання судовим рішенням у справі № 2/643/20528/20 законної сили: заборонити державному виконавцю Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного регіонального управління Міністерства юстиції Васильєвій Анжеліці Сергіївні чи будь-якому іншому виконавцю перераховувати сплачені ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) в рамках виконавчого провадження № 44833752 від 29 серпня 2014 року кошти у сумі 166 911,00 грн. до Державного бюджету України.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 липня 2013 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 29 серпня 2014 року Фрунзенським ВДВС Харківського МУЮ (зараз Міжрайонний ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) було відкрито виконавче провадження № 44833752 з примусового виконання вказаного рішення суду. Починаючи з 2014 року стягувач ОСОБА_2 аліменти жодного разу не отримувала, зазначає, що гроші, які він сплачує як аліменти, йдуть не на утримання та розвиток дитини, а, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», п. 16 розділу 7 Наказу МЮУ «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішення» № 512/5 від 02 квітня 2012 року зараховуються до Державного бюджету України. У грудні 2020 року закінчується річний строк для отримання стягувачем коштів, стягнутих з нього на користь ОСОБА_2 і вони будуть перераховані в дохід держави. При таких обставинах, посилається, що оскільки ним подано позовну заяву про припинення стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дочки, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зобов`язання вчинити дії, вважає за необхідне заборонити державному виконавцю Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного регіонального управління Міністерства юстиції Васильєвій А.С. чи будь-якому іншому виконавцю перераховувати сплачені ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження № 44833752 від 29 серпня 2014 року кошти у сумі 166 911,00 грн. до Державного бюджету України.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті..

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як убачається зі змісту заяви, ОСОБА_1 посилається, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладнення виконання рішення по справі, нецільового використання аліментів з огляду на їхнє стягнення до Державного бюджету України, дитина не зможе отримати та використати аліменти за призначенням, відбудеться безпідставне перерахування коштів.

Обґрунтовуючи таку позицію зазначає, що існує ризик того, що Міжрайонний ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), діючи у відповідності до п. 16 розділу 7 Наказу МЮУ № 512/5 від 02 квітня 2012 року, здійснить перерахунок грошових коштів позивача до Державного бюджету України.

Натомість, суд не може погодитися з такими твердженнями заявника ОСОБА_1 через таке.

Як убачається з вимог п. 16 розділу VII «Облік і звітність за сумами на рахунках органів державної виконавчої служби та приватних виконавців» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу МЮУ 29.09.2016 № 2832/5) (далі - Інструкція), у разі якщо стягнуті з боржника грошові суми не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, такі суми зараховуються до Державного бюджету України за умови повідомлення виконавцем стягувача про наявність стягнутих на його користь грошових сум.

З наведеного положення Інструкції виходить, що суми коштів, не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, можуть бути перераховані до державного бюджету України виключно за умови повідомлення стягувача про наявність стягнутих на його користь грошових сум.

Поряд з цим, матеріали заяви не містять відомостей на підтвердження того, що стягувач ОСОБА_2 була повідомлена виконавцем, в провадженні якого на примусовому виконанні перебуває рішення про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, про наявність стягнутих на її користь грошових сум.

Більш того, зі змісту доданої заявником до заяви про забезпечення позову довідки № 143909 від 28.12.2020, виданої начальником ВДВС Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) О. Здоровком, убачається, що на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби кошти, сплачені боржником ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 у розмірі 166911,00 грн. надійшли лише 11.12.2020.

Водночас, суд зазначає, що Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 містить окремий розділ, в якому врегульовано питання особливостей виконання рішень про стягнення аліментів. Так, вимогами ч. 2 розділу ХVІ «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції закріплено, що якщо у виконавця відсутні відомості, необхідні для перерахування стягнутих аліментних сум, виконавець письмово повідомляє стягувача про необхідність надання стягувачем відомостей про спосіб перерахування стягнутих аліментних сум та реквізитів рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання аліментних сум (за наявності). Якщо місце проживання стягувача невідоме, виконавець вживає заходів з метою встановлення місця проживання стягувача.

Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав стверджувати, що існує загроза того, що аліментні суми, сплачені боржником ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та які надійшли на депозитний рахунок Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 11 грудня 2020 року, можуть бути зараховані до Державного бюджету України, адже відсутні будь-які відомості, що стягувач ОСОБА_2 була повідомлена виконавцем про наявність стягнутих на її користь аліментних сум, більш того, на виконавця покладено зобов`язання щодо вжиття заходів з метою встановлення місця проживання стягувача з метою його повідомлення про наявність стягнутих на його користь аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України").

З огляду на викладене, у заяві про забезпечення позову не обґрунтовано, яким чином невжиття наведених у заяві заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити у майбутньому виконання рішення суду, ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Беручи до уваги наведені вище обставини, суд доходить висновку, що вимоги позивача про необхідність вжити заходів забезпечення позову є необґрунтованими, в зв`язку з чим, підстави для задоволення заяви відсутні.

Керуючись ст. ст. 149, 150-153, 260 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про припинення стягнення аліментів, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Я.Ю. Семенова