Справа № 165/1882/20 Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/110/21 Категорія: 44 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, за апеляційною скаргою відповідача Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 06 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що тривалий час працював у ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська», останніх шість років на посаді начальника зміни. Внаслідок шкідливих підземних умов праці він отримав низку професійних захворювань: хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.); хронічний бронхіт ІІ ступеню, фаза затихаючого загострення. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №021302 від 04 квітня 2019 року він втратив 40% професійної працездатності. Згідно акту розслідування складеного 01 березня 2019 за формою П-4, причиною виникнення таких захворювань стало: фізичне навантаження, пил, шум, несприятливий мікроклімат, довготривала робота в шкідливих умовах. Оскільки захворювання виникло при виконанні ним своїх трудових обов`язків і заподіяна йому шкода випливає з трудових відносин, тому вважає, що вона має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок професійного захворювання на виробництві та переносить і по сьогоднішній день. Отримане захворювання нагадує про себе, він змушений постійно лікуватися та відновлювати своє послаблене здоров`я. Утруднене дихання і приглухуватість призвело до втрати ним нормальних життєвих зв`язків та надалі вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Беручи до уваги характер та ступінь моральних страждань заподіяних йому внаслідок професійного захворювання, просить суд стягнути з відповідача в свою користь моральну шкоду в сумі 84 720 грн та 2000 грн витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 06 листопада 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» на користь ОСОБА_1 84 000,00 грн (вісімдесят чотири тисячі гривень) моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. Стягнуто з Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» на користь ОСОБА_1 1982,00 грн (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дві гривні) витрат понесених на правничу допомогу адвоката. У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» в дохід держави 840,80 грн судового збору.

Відповідач Державне підприємство «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» подало апеляційну скаргу на вказане рішення суду, в якій покликається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Вказує, що факт спричинення відповідачем моральної шкоди є недоведеним, прямої вини підприємства у отриманні позивачем шкоди здоров`ю не було встановлено. Специфіка роботи в шахті передбачає високий рівень шкідливих факторів на робочому місці працівників, що підвищує можливість отримання ними професійних захворювань та втрати працездатності. Позивачу згідно довідки МСЕК не встановлений факт спричинення моральної шкоди. Позивач не надав документів, що підтверджують душевні страждання. Визначення вартості здійснення дій щодо реабілітації постраждалої особи та повернення її у первісний стан може бути способом конвертації душевних страждань у грошову суму. Таку оцінку з урахуванням переліку та тривалості реабілітаційних заходів, їх інтенсивності з найбільшою точністю може здійснити спеціаліст відповідної галузі психології. В даному випадку оцінці відповідним спеціалістом підлягає психофізіологічний та матеріальний стан потерпілого, а саме з`ясовуються характеристики особи потерпілого до та після того як особа зазнала моральної шкоди. Встановлюються зміни які відбулися у поведінці, життєвих зв`язках, цінностях, моральних якостях та понесених майнових втратах. Джерелами отримання вказаної інформації може бути лікарський висновок, експертний висновок та інше. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Суд першої інстанції не врахував, що відповідно до інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання, лише 22% часу всіх шкідливих умов праці під які підпадав ОСОБА_1 були на ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська». Відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити новее рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача адвокат Улибіна-Вельгус М. В. подала відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що апеляційну скаргу подано особою, яка не уповноважена на такі дії, оскільки з 14 грудня 2020 року змінився керівник на ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , а апеляційну скаргу подано 02 грудня 2020 року, то відповідно ОСОБА_3 не мав повноважень підписувати апеляційну скаргу. Професійне захворювання виникло у позивача через те, що працівник протягом тривалого часу прцював у шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості. Усю документацію та проходження лікування для встановлення наявності чи відсутності професійного захворювання позивач пройшов, будучи працівником ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська». Моральна шкода, заподіяна позивачу полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав у зв`язку з отриманням професійних захворювань, постійних лікуваннях у лікарнях місцевого, обласного значення, ДУ Інституті медицини праці академії медичних наук України. Позивач відчуває фізичний дискомфорт та незручності у рухах та диханні, здатності добре чути. Захворювання є невиліковними та не дають сумнівів заподіяння йому моральної шкоди. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач подав відповідь на відзив, у якому вказує, що відповідно до Листа Міністерства юстиції України від 27.03.2020 № 3167/8.4.4/32-20 повноваження керівника юридичної особи виникають не з моменту внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру, а з моменту фактичного початку виконання ним своїх обов`язків, на підставі прийнятого уповноваженим органом управління юридичної особи рішення про його призначення (обрання). Згідно наказів Міністерства енергетики України та ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» ОСОБА_3 призначено тимчасово виконуючим обов`язки керівника підприємства, станом на день підписання апеляційної скарги ОСОБА_3 мав повноваження на подачу її від імені підприємства. Також вказує, що ОСОБА_1 не наводить доказів, які підтвердили б, що ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» не було забезпечено безпечних умов праці, а також документів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань. При прийнятті на роботу позивач надав медичну довідку про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівника № 552, видану 07.06.2012 за професією гірничий майстер підземний з попереднього місця роботи, а саме ДП «Шахта № 5 «Нововолинська», в якій зазначено у висновку комісії про стан здоров`я: Сенсоневральна приглухуватість І ст. Тобто, позивач прийшов на підприємство вже з наявним хронічним професійним захворюванням.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» з 02.08.2012 по 31.10.2018. Вказаний період працював на посаді начальника зміни.

31.10.2018 звільнений з роботи за власним бажанням, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Загальний стаж його роботи в умовах впливу шкідливих факторів станом на 31 жовтня 2018 року склав 28 років 6 місяців.

12 лютого 2019 року складено повідомлення про наявність у позивача професійного захворювання за формою П-3 і того ж 12 лютого 2019 року ДУ «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» надав медичний висновок ЦЛЕК за 5/107 про наявність професійного захворювання у позивача.

18 лютого 2019 року позивач ОСОБА_1 отримав виписку із своєї медичної карти, де зазначався остаточний діагноз: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.); хронічний бронхіт ІІ ступеню, фаза затихаючого загострення, а також встановлено наявність у нього ряду супутніх захворювань.

Згідно копії акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 01 березня 2019 року причиною виникнення у ОСОБА_1 професійних захворювань стало: пил, шум та фізичне навантаження, несприятливий мікроклімат. По гігієнічній характеристиці умов праці професії, яку обіймав ОСОБА_1 відноситься до робіт ІІІ класу по факторам шкідливості. Враховуючи рівні шкідливих виробничих факторів на робочому місці працівника та стаж роботи, позивач перевищив допустимі величини тривалості робочого часу передбачені Державними санітарними правилами та нормами «Підприємства вугільної промисловості» ДСП 3.3.1.095-2002.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 12ААА № 021302 від 02 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 втратив 40% професійної працездатності (20% по хронічному бронхіту, 20% по приглухуватості).

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральних шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 73, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи із наведених вище обставин, апеляційний суд вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини, а саме факт отримання позивачем професійного захворювання, яке призвело до втрати професійної працездатності 40%, необхідність лікування, суд апеляційної інстанції погоджується, що професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилося на його фізичному та психічному стані, змусило його змінити спосіб життя, і таким чином, позивачу завдана моральна шкода.

Разом з тим, позивачем не надано доказів, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди в розмірі 84 720 грн.

Суд апеляційної інстанції, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи конкретні обставини по справі визначає розмір відшкодування моральної шкоди. Апеляційний суд бере до уваги тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. Відповідно до інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання, лише 22% часу всіх шкідливих умов праці під які підпадав ОСОБА_1 були на ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська». При прийнятті на роботу позивач надав медичну довідку про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівника № 552, видану 07.06.2012 за професією гірничий майстер підземний з попереднього місця роботи, а саме ДП «Шахта № 5 «Нововолинська», в якій зазначено у висновку комісії про стан здоров`я: Сенсоневральна приглухуватість І ст. Тобто, позивач прийшов на підприємство вже з наявним хронічним професійним захворюванням.

Суд першої інстанції не звернув на зазначене увагу, не дав оцінки поданим сторонами доказам, не врахував, що позивач з 1989 року (протягом 22 років) працював в умовах впливу шкідливих факторах на інших підприємствах, тривалість роботи у відповідача (6 років).

Апеляційний суд приходить до висновку про необхідність змінити рішення суду, зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу до 20000 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для ухвалення судового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 06 листопада 2020 року в даній справі змінити в частині розміру стягнення з Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» в користь ОСОБА_1 моральної шкоди, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 20000,00 грн (двадцяти тисяч гривень).

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді