Справа № 550/1322/20
Провадження № 2/550/14/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 року смт. Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області

у складі: головуючого судді - Михайлюк О.І.,

за участі секретаря судового засідання - Шукевич Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу №550/1322/20

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,-

У С Т А Н О В И В :

Позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача - ОСОБА_1 заборгованості (а.с. 1-5).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що заборгованість у розмірі 135012,42 грн. з яких: 19613,50 грн - заборгованість за кредитом, 7049,56 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 108349,37 грн - пеня, нарахована за період з 06.04.2011 року по 30.04.2019 виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та згідно Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач відзив на позов не надала, у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

Представник відповідача через канцелярію суду подав заяву, в якій просив застосувати передбачені законом наслідки спливу позовної давності, у задоволенні позову відмовити та розглядати справу за його відсутності.

Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 06.04.2011р. ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок - платіжна картка «Універсальна» (а.с. 22).

У відповідності до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна,55 днів пільгового періоду» за договором №SAMDN0556 ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок під 10% річних та зобов`язалась щомісячно вносити платежі до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 23).

Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З вищевикладеного випливає, що зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно п.п. 6.5., 6.6. Умов та правил надання банківських послуг (надалі Умови), позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених даним договором.

У разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), виплаті винагороди банку.

Порушення боржником зобов`язання є підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за договором №SAMDN0556, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості складається з: пеня (1), яка нараховується за кожний день прострочення кредиту виходячи із базової процентної ставки за договором, та пеня (2), яка становить 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, та нараховується 1 раз на місяць у разі наявності заборгованості за кредитом або процентами 5 та більше днів при виникненні прострочення платежу більше ніж 50 грн.

Також, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої договірні зобов`язання, та на підставі анкети - заяви від 06.04.2011р. надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте відповідач належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не виконала, у зв`язку з чим, у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором перед позивачем.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 03.08.2020 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 192172,60 грн., що складається з заборгованості за кредитом - 19613,50 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом, нарахованими у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України - 7049,56 грн., заборгованості за пенею - 165509,54 грн (а.с. 6-13). При цьому, позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача на свою користь пеню в сумі 108349,37 грн, а не в сумі 165509,54 грн, як вказано у наданому позивачем розрахунку.

За таким обставин, право позивача на отримання належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань є порушеним та підлягає захисту.

27.01.2021 представник відповідача подав заяву про застосування передбачених законом наслідків спливу позовної давності.

Суд зазначає, що ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку можна лише у межах спеціальної позовної давності.

У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як було встановлено, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно довідки про рух коштів по рахунку б/н станом на 05.08.2020 відповідач ОСОБА_1 здійснила останній платіж з погашення заборгованості за кредитним договором 25.07.2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що після 25.07.2017р. відповідач не здійснював погашення заборгованості та не вносив щомісячних платежів. Отже, з 26.08.2017р. почався перебіг строку позовної давності.

Однак, як вбачається з поштового штампу на конверті, позивач звернувся за захистом свого порушеного права до суду з даним позовом лише 21.10.2020, тобто поза межами трирічного строку, протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Клопотань про поновлення пропущеного строку позовної давності банк не заявляв.

Таким чином, станом на 21.10.2020 (дату подання позову) строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитом закінчився.

Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, то позовна давність спливла і до вимог про стягнення з відповідача пені та 3% річних, так як не можуть бути стягнуті пеня та 3% річних, нараховані на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Аналогічні висновки викладені у постановах КЦС ВС по справі №336/2166/17 від 15.02.2019 та по справі №501/1571/15-ц від 08.11.2019р.

Враховуючи, що банк подав позов, який є обґрунтованим, із пропуском строку, передбаченого статтею 257 ЦК України, клопотання про його поновлення не заявляв, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову на підставі статті 267 ЦК України.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 128, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Полтавського апеляційного суду або через Чутівський районний суд Полтавської області.

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»(01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , рах. № НОМЕР_1 , МФО 305299, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги,50).

Відповідач - ОСОБА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 .

Повне судове рішення виготовлено 29 січня 2021 року.

Суддя О. І. Михайлюк