Справа № 369/1008/21
Провадження № 2-о/369/95/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ковальчук Л.М.,

за участю: секретаря судового засідання Моргун А.Д.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , з яким вони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі шлюб розірвано за рішенням суду. Ще під час перебування у шлюбі між ними стосунки не склались, ОСОБА_2 неодноразово застосовував до заявника психологічне, економічне та фізичне насильство, з приводу чого вона зверталась до поліції та отримувала допомогу психолога.

На фоні постійних незгод в родині почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка ОСОБА_2 була занадто агресивною, він почав погрожувати заявнику та її рідним фізичним насильством, а також відібранням дитини.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 разом з сином проживає у її батьків за адресою: АДРЕСА_1 .

13.01.2021 заявник перебувала на роботі, близько 11-ї години їй зателефонував син та повідомив, що ОСОБА_2 намагається зайти на територію зазначеного домоволодіння. Оскільки ОСОБА_2 вже не перший раз намагався силою проникнути до місця проживання ОСОБА_1 , вона повідомила сину, щоб він не відчиняв. Через деякий час ОСОБА_2 пішов, проте пошкодив паркан домоволодіння. З вищевикладених підстав ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського відділу поліції.

Заявник, турбуючись за своє життя та життя свого сина, вимушена переховуватися від чоловіка та всіляко уникати спілкування з ним.

Враховуючи, що ОСОБА_2 вчиняє відносно неї домашнє насильство, заявник звернулась до суду із даною заявою та просить суд:

1. Видати обмежувальний припис ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк 6 (шість) місяців з заборонами щодо:

- перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- наближення на 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , а саме:

1. Місця навчання ОСОБА_3 - школи № 197 ім. Дмитра Луценка за адресою: м. Київ, вул. Кучера, 6А;

2. Місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

3. Місця роботи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У судовому засіданні заявниця підтримала свою заяву та просить її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся.

Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Пунктом 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачена можливість батьків дитини у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", подати заяву про видачу обмежувального припису.

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону).

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону).

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону).

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону, обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 в справі № 754/6995/19.

Заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 з 08.01.2020 перебували у шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31.08.2020 розірвано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки від 04.06.2020 № 01-16/04, виданої Центром у справах сім`ї та жінок Деснянського району міста Києва, ОСОБА_1 відвідувала спеціалістів центру: юрисконсульта (2 консультації) та практичного психолога (3 консультації).

Зі змісту довідки ФОП ОСОБА_4 від 01.06.2020 слідує, що протягом січня - травня 2020 року останньою було надано послуги психологічного консультування ОСОБА_1 за її особистим запитом. Консультації носили кризовий характер та були зумовлені актуальними конфліктами у сім`ї. Зі слів ОСОБА_1 , вона зазнавала з боку чоловіка психологічного, економічного та фізичного домашнього насильства. Під час консультацій ОСОБА_1 виявляла стурбованість щодо ситуації у сім`ї, ознайомилась з принципами та способами ненасильницького спілкування, докладала зусиль до пошуку способів мирного врегулювання наявних у парі непорозумінь, шукала можливостей для проведення сімейного консультування. Попри це, психо-емоційний стан клієнтки погіршувався, наростали ознаки тривоги та емоційного виснаження. Клієнтка висловила занепокоєння щодо своєї безпеки та безпеки спільної малолітньої дитини, через загострення агресивних проявів зі сторони чоловіка, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було запропоновано звернутись за юридичною допомогою. Наразі ОСОБА_1 продовжує роботу з метою нормалізації свого психо-емоційного стану. Кількість проведених консультацій - 5.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів із заявами від 28.05.2020 та від 13.01.2021 про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_2 , а саме відносно того, що ОСОБА_2 погрожував заявнику та пошкодив майно.

Згідно повідомлення Чайківського ВП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області від 15.01.2021, за результатами перевірки за заявою ОСОБА_1 від 13.01.2021 порушень норм діючого законодавства України не встановлено.

Будь-яких відомостей щодо результатів розгляду заяви від 28.05.2020 суду не надано.

Суд не бере до уваги надані заявником фотографії з підстав їх невідповідності критерію належності доказів.

Суд не приймає доводи заяви щодо наявності доказів, які підтверджують беззаперечну вину ОСОБА_2 як кривдника та здійснення останнім щодо заявника фізичного, економічного чи психологічного насильства, оскільки звернення ОСОБА_1 із заявами до органів поліції, не підтверджує факт домашнього насильства над заявником, оскільки в діях ОСОБА_2 не встановлено факту застосування домашнього насильства у визначених Законом формах щодо заявника.

Звернення ОСОБА_1 за послугами до психолога не підтверджує достеменно фактів скоєння ОСОБА_2 домашнього насильства по відношенню до неї.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (розділ IV "Окреме провадження").

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Встановивши, що заявник не надала суду належних й достатніх доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому, у зв`язку із не вчиненням щодо останнього обмежувального припису, суд відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89 350-5-350-8 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Ковальчук