РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/3486/20

провадження у справі № 2/0285/98/21

21 січня 2021 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі : головуючої - судді Заполовської Т.Г.

за секретаря судового засідання Матвіюк Т.М.,

за участі прокурора Федорук О.Ю., представника Новоград-Волинської РДА Марчук Т.В., представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новограді-Волинському

за правилами загального позовного провадження цивільну справу

за позовом виконувача обов`язків керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації та Державної екологічної інспекції Поліського округу

до Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області, ОСОБА_1 ,

третя особа Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області,

про визнання незаконним та скасування розпорядження, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року виконувач обов`язків керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив визнати незаконним та скасувати розпорядження РДА щодо затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки; скасувати у Державному реєстрі речових прав запис про право приватної власності на вказану земельну ділянку; зобов`язати повернути на користь держави з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку.

Свої вимоги мотивував тим, що 14.10.2011 року розпорядженням голови Новоград-Волинської РДА № 942 затверджено проект землеустрою та передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га із кадастровим номером :01:000:0524 для ведення садівництва на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області за межами населеного пункту с. Ужачин. На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_1 зареєстрував право власності на зазначену земельну ділянку та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку. Проте, встановлено, що спірна земельна ділянка розташована на землях водного фонду, а саме у прибережній захисній смузі водного об`єкту річки Чорна. В прибережній захисній смузі водного об`єкту річки на спірній земельній ділянці побудований дерев`яний будинок 9 на 9 метрів, який частково огороджений дерев`яним парканом, відстань від якого до узрізу води р. Чорна становить 14 м, замість обов`язкових 25 м. Прибережні захисні смуги є природоохоронними територіями з режимом обмеженої господарської діяльності, на яких забороняється будівництво будь-яких споруд, розорювання земель, садівництво та городництво, тощо. Тобто, спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду і відповідно до вимог законодавства України вона не може передаватися у приватну власність, тому розпорядження голови РДА прийнято з порушенням норм Водного кодексу України та Земельного кодексу України та підлягає скасуванню. Відтак підлягає скасуванню і запис про право приватної власності ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також в порядку ст. 388 ЦК України просили витребувати спірну земельну ділянку із незаконного володіння ОСОБА_1 , зобов`язати повернути її у власність держави в особі Житомирської ОДА та привести у належний стан.

У відзиві ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, оскільки на законних підставах набув право власності на земельну ділянку. На підставі розпорядження голови РДА ним виготовлений проект землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення садівництва. У проекті зазначено, що земля не відноситься до водного фонду. Згідно матеріалів перевірки, наданих прокурором, порушень земельного законодавства при наданні вказаної земельної ділянки йому у власність не встановлено; спірна земельна ділянка не входить в прибережну смугу водного об`єкту річки Чорна. Крім того, за результатами проведеної земельно-технічної експертизи встановлено, що на момент передачі у власність вказана земельна ділянка не належала до земель водного фонду. Крім того, він є добросовісним набувачем, виконував всі передбачені законодавством дії щодо отримання у власність земельної ділянки, тому скасування запису про його власність є непропорційним втручанням у його права на мирне володіння своїм майном (порушенням ст. 1 Першого протоколу Конвенції з захисту прав і основоположних свобод людини 1950 року). Вимоги про витребування майна не підлягають задоволенню, оскільки прокурором не наведено жодної обставини та не надано жодного доказу, які б вказували на наявність суспільного, публічного інтересу, тобто правомірність і допустимість втручання держави у права власника. Також не підлягають задоволенню вимоги прокурора про поновлення строку позовної давності, що згідно витягу з ЄРДР прокурору про порушення інтересів держави стало відомо у 2018 році, оскільки оспорюване розпорядження голови РДА винесено у 2011 році.

У відповіді на відзив прокурор посилався на правові висновки, викладені ВП ВС у постанові від 30.05.2018 року, що органам державної влади при наданні земельної ділянки у приватну власність за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодеку України. Втручання у право власності не є надмірним, оскільки витребування земельної ділянки відповідає критерію законності, здійснюється на підставі норми ст. 388 ЦК України та проводиться у зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог ВК України та ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості та передбачуваності. Державній екологічній інспекції Поліського округу стало відомо про порушення водного та земельного законодавства у липні 2019 року, а Житомирській ОДА лише у 2020 році, тому прокуратурою позов в інтересах держави подано в межах строків позовної давності.

Представником Новоград-Волинської РДА у підготовчому судовому засіданні подано клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки головою РДА оспорюване розпорядження винесено 14.10.2011 року, тому суперечливою є позиція прокурора, що йому стало відомо про необхідність захисту прав та інтересів держави лише у 2018 році. Звертає увагу на той факт, що за вимогою прокуратури РДА з метою перевірки стану додержання вимог земельного законодавства за період 2011-2012 років було надано перелік розпоряджень про передачу земельних ділянок у власність із земель запасу.

В судовому засіданні прокурор вимоги позовної заяви підтримала повністю, просила задовольнити з підстав, зазначених у позові та відповіді на відзив. Наголосила, що прокурором не пропущено строки позовної давності по вказаним вимогам.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову повністю за безпідставністю з підстав, зазначених у відзиві.

Представник Новоград-Волинської РДА просила відмовити у задоволенні позову, застосувавши наслідки спливу строків давності за вказаними вимогами.

Інші учасники справи в судове засідання не прибули. В заявах просили судове засідання провести без присутності їх представників у зв`язку з карантинними обмеженнями, пов`язаними з захворюванням на COVID-19.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

Згідно розпорядження голови РДА № 1361 від 23.12.2010 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_1 замовив у ПП Амалком проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,1200 га для ведення садівництва на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (поза межами населеного пункту с. Ужачин), який був затверджений начальником управління Держкомзему у Новоград-Волинському районі Житомирської області.

Розпорядженням голови Новоград-Волинської РДА № 942 від 14.10.2011 року затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1200 га, в тому числі садів 0,1200 га (кадастровий номер :01:000:0524) у власність для ведення садівництва на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області поза межами населеного пункту с. Ужачин.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_1 зареєстрував право власності на зазначену земельну ділянку, отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 309108.

21 травня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст. 364 КК України, згідно якого посадові особи Держкомзему під час розробки громадянам проектів із землеустрою щодо відведення земель видали неправдиві довідки з державної статистичної звітності про розподіл земель, до складу яких входять землі водного фонду.

Згідно повідомлення Новоград-Волинського міжрайонного управління водного господарства Державного агентства водних ресурсів України від 18.12.2018 року за даними картографічних матеріалів р. Чорна протікає у Новоград-Волинському районі Житомирської області. Паспорт на даний водний об`єкт відсутній. Довжина річки приблизно 10 км. Згідно класифікації річок р. Чорна належить до малих річок (а.с. 42).

ГУ Держгеокадастру у Житомирській області повідомило, що при перевірці дотримання вимог земельного законодавства при наданні земельних ділянок приватним особам у власність, зокрема, за кадастровим номером :01:000:0524, встановлено, що за межами с. Ужачин Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області біля річки Чорна розташована земельна ділянка сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням для ведення садівництва площею 0,1200 га, яка відповідно до розпорядження Новоград-Волинської РДА надана ОСОБА_1 та виданий державний акт на право власності на земельну ділянку (Серія ЯМ № 309108). Порушень земельного законодавства при наданні даної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 не встановлено. Вказана земельна ділянка не використовується, вкрита трав`янистим покривом, на ній побудований дерев`яний будинок розміром 9х9 метрів. Дана земельна ділянка частково загороджена дерев`яним парканом, де відстань до зрізу води річка Чорна становить 16,51 метрів, що є порушенням ч. 2 п. А ст. 60 Земельного кодексу України (а.с. 44).

Вказане порушення зафіксоване у Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 28.05.2019 року (а.с. 45 зв.б.).

Державною екологічною інспекцією Поліського округу при проведенні перевірки дотримання вимог земельного, водного та природоохоронного законодавства при використанні земельних ділянок на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0524 за межами населеного пункту с. Ужачин Новоград-Волинського району площею 0,1200 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка належить ОСОБА_1 , частково розташована (із врахуванням вимог ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України) в прибережній захисній смузі водного об`єкту р. Чорна, на ній міститься дерев`яна будівля та паркан. Відстань від дерев`яного паркану до урізу води річки Чорна становить 14 м. Тобто, на момент обстеження частково обмежено доступ громадян до територій загального водокористування. Наголошують, що згідно положень ст. 59 Земельного кодексу України землі водного фонду взагалі не можуть передаватись у приватну власність.

Вказане встановлене у Акті обстеження земельної ділянки від 03.07.2019 року, до якої долучена план-схема земельних ділянок та фото-таблиця.

Також позивачем долучено копію висновку експерта за результатами земельно-технічної експертизи від 26.06.2020 року згідно якого земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0524 площею 0,1200 га повністю відноситься до земель сільськогосподарського призначення; координати поворотних точок (кутів) фактичних меж вказаної земельної ділянки відповідають межам на координатах, зазначених у проектах землеустрою та вказана земельна ділянка на момент передачі у власність не належала до земель водного фонду України.

Також по всім відповідям експерта стоїть примітка: див. дослідницьку частину висновку, де зазначено, що дослідження проведено, виходячи з відомостей проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_1 (а.с. 57).

Вирішуючи справу по суті, суд аналізує наступні норми права.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

При цьому, землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі водного фонду (пункт «є» частини першої статті 19 ЗК України). До земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок і навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами (стаття 58 ЗК України та стаття 4 ВК України).

До земель комунальної власності, які не можна передавати у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених ЗК України (пункт «ґ» частини третьої статті 83 цього Кодексу). А частина друга статті 59 ЗК України передбачає можливість передання земель водного фонду у приватну власність тільки у випадку безоплатного передання громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування замкнених природних водойм (загальною площею до 3 гектарів). Інших випадків, за яких можна набути право приватної власності на земельні ділянки водного фонду, у ЗК України немає.

Земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (частина перша статті 60 ЗК України, частина перша статті 88 ВК України).

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 га - 25 м; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 га - 50 м; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 м (частина друга статті 88 ВК України, пункт 2 додатку 13 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173 (далі - Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів)).

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (стаття 61 ЗК України, статті 89 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил).

Щодо представництва інтересів держави прокуратурою.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19).

Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор вказував на неналежне виконання Житомирською обласною державною адміністрацією своїх повноважень щодо повернення державі незаконно відведених земель водного фонду, внаслідок чого залишається не усунутим порушення права власності держави на вказані землі та відповідний позов до суду останньою не заявлено.

На підтвердження зазначених обставин надано копії листів, направлених Новоград-Волинською місцевою прокуратурою на адресу Житомирської ОДА та Державної екологічної інспекції Поліського округу, що вона має намір здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави в особі зазначених установ шляхом пред`явлення позову до ОСОБА_1 та Новоград-Волинської РДА щодо визнання незаконним та скасування розпорядження РДА щодо затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки; скасування у Державному реєстрі речових прав запису про право приватної власності на вказану земельну ділянку; зобов`язання повернути на користь держави з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку та привести її у належний стан.

Також долучено копію повідомлення Житомирської ОДА до прокуратури, датованого серпнем 2020 року, що ними не вживалися заходи досудового чи судового характеру, спрямовані на повернення земельних ділянок із кадастровими номерами, зокрема, :01:000:0524, оскільки вказані ділянки перебувають у приватній власності та цільове призначення їх визначено для ведення садівництва (а.с. 37).

Бездіяльність компетентного органу полягає у тому, що він знав про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Тому суд приходить до переконання, що прокурором обґрунтовано наявність підстав для представництва в суді інтересів держави.

Спірна земельна ділянка площею 0,1200 га із кадастровим номером :01:000:0524 за технічною документацією з цільовим призначенням для ведення садівництва на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області за межами населеного пункту с. Ужачин належить до власності територіальної громади Новоград-Волинського району Житомирської області та знаходиться у межах прибережної захисної смуги водного об`єкту річки Чорна, яка згідно класифікації є малою.

Оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, тобто, належить та належала до земель, на які поширюється чітка заборона на передання їх у приватну власність, тому позовні вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування розпорядження РДА щодо затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на цільове призначення спірної земельної ділянки, яка відноситься до земель водного фонду, вимоги прокурора про визнання вищевказаного розпорядження РДА від 14 жовтня 2011 року № 942 незаконним та його скасування є ефективним способом захисту, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки.

Проте, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу.

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Ураховуючи наведене, до спірних правовідносин не застосовуються положення ЦК України про витребування майна з чужого незаконного володіння, натомість застосуванню підлягають положення статті 391 цього кодексу та частини другої статті 152 ЗК України.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19)).

Вказані висновки викладені також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

За встановлених обставин цієї справи, наявності суспільного інтересу у поверненні спірної земельної ділянки до власність держави, зокрема, підвищеного інтересу громадськості до збереження прибережної захисної смуги річки Чорна, такі дії прокурора є доведеними.

За принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Усунення перешкод територіальній громаді Новоград-Волинського району Житомирської області у здійсненні нею права користування та розпоряджання земельною ділянкою переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим режимом земельної ділянки.

Тому помилкова юридична кваліфікація позивачем позовної вимоги про повернення спірної земельної ділянки, яка відноситься до земель водного фонду як вимоги, до якої слід застосувати положення статей 330, 387 і 388 ЦК України, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині, враховуючи встановлені судом обставини та наведені вище норми матеріального права.

Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання повернути на користь держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації з володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0524 площею 0,1200 га та привести вказану ділянку у належний стан є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Одночасно суд приходить до переконання, що не підлягає задоволенню вимога позивача про скасування у Державному реєстрі речових прав запису про право приватної власності на вказану земельну ділянку, оскільки запис у державному реєстрі тільки посвідчує право, яке з цього запису не виникає.

Підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не запис у Державному реєстрі. Такий запис лише посвідчував відповідне право та не мав самостійного юридичного значення.

Враховуючи вказане, а також те, що зміна власника земельної ділянки, яка відноситься до земель водного фонду, можлива лише у випадку, визначеному статтею 59 ЗК України, яку не застосовано у цій справі, суд приходить до переконання, що для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для повернення цієї ділянки власнику, визнання недійсним запису у Державному реєстрі речових прав не є необхідним.

Оскільки така вимога не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, яка належить до земель водного фонду, тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження 14-364цс19), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19).

Крім того, позивачем не долучено до матеріалів справи доказів про реєстрацію такого права відповідачем ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав, тільки наявні відомості про отримання ним Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯМ № 309108.

Заперечення відповідача ОСОБА_1 , що спірна земельна ділянка передана йому у власність з дотриманням вимог закону, що підтверджується проектом землеустрою та іншими доказами, не заслуговують на увагу, оскільки ВК України та ЗК України, які визначали чіткі обмеження на передання у приватну власність земельної ділянки із земель водного фонду, передбачали встановлення поза межами існуючих населених пунктів прибережної захисної смуги, виключали можливість виникнення приватного власника земельних ділянок, зайнятих прибережною захисною смугою, обмежували господарську діяльність на цих природоохоронних територіях.

В силу об`єктивних, видимих природних властивостей розташованої у межах прибережної захисної смуги земельної ділянки, первинний набувач не міг не знати про фактичне місцезнаходження цієї ділянки поблизу узрізу води річки Чорна. Проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом земельного та водоохоронного законодавства і за необхідності отримавши правову допомогу перед набуттям такої ділянки, відповідач ОСОБА_3 міг та повинен був знати про те, що зазначена ділянка належить до земель водного фонду.

Заперечення представника відповідача ОСОБА_2 , що позивачем не доведено суспільного інтересу для позбавлення відповідача належного йому майна, про принцип пропорційності втручання у право приватної власності, не заслуговують на увагу, оскільки у цій справі суспільний інтерес є спрямованим на повернення земельної ділянки у власність держави для задоволення соціальної потреби у відновленні становища, яке існувало до порушення права власності територіальної громади на земельну ділянку, а саме: у збереженні прибережних захисних смуг; у недопущенні їх передання у приватну власність усупереч чинному законодавству замість надання в оренду для чітко визначених цілей (зокрема, й рекреаційних, і туристичних); у недопущенні маніпуляцій із цільовим призначенням земель водного фонду. Контроль за використанням земельних ділянок водного фонду, зайнятих прибережними захисними смугами, згідно з їх цільовим призначенням є важливим для суспільства загалом і для населення Новоград-Волинського району та Житомирської області. Такий інтерес є як загальнодержавним, так і локальним інтересом членів територіальної громади, що виражається у підвищеній увазі до збереження безпечного довкілля.

Отже, справедливий баланс між суспільним і приватним інтересами у цій справі не порушений. При цьому, немає підстав вважати, що як перед безоплатним отриманням земельної ділянки первинним набувачем, так і перед придбанням у нього цієї ділянки кінцевим набувачем, існували перешкоди самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права ознайомитися із актами, які регулюють спірні правовідносини, та зробити висновки щодо режиму земельної ділянки. Тому немає жодних підстав вважати, що відповідачі діяли добросовісно та не могли співвіднести чіткі законодавчі заборони з конкретним об`єктом на місцевості.

Також суд звертає увагу на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19), що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома статті 41 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України).

У спорах стосовно прибережних захисних смуг, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України).

Щодо клопотання представника РДА про застосування наслідків спливу позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи-носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Прокурор у позовній заяві зазначав, що Житомирській обласній державній адміністрації, яка відповідно до закону є розпорядником спірних земельних ділянок, про факт первинного порушення інтересів держави внаслідок прийняття Новоград-Волинською районною державною адміністрацією Житомирської області оскаржуваного розпорядження відомо не було, оскільки воно приймалось без її участі, погодження у випадках, передбачених законодавством, на вилучення спірних ділянок не надавалось. Крім того, інформація про передачу земель у приватну власність у загальнодоступних базах даних була відсутня, а у спірному розпорядженні не вказано дані про дійсне місцезнаходження земельних ділянок, кадастрові номери чи інші уточнюючі дані, а також зазначено неправдиві відомості про цільове призначення таких земельних ділянок (для ведення індивідуального садівництва). Вказані обставини підтверджені зібраними у справі доказами.

Тому суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

Також суд звертає увагу на той факт, що позовна вимога про зобов`язання повернення земельної ділянки слід розглядати як негаторний позов, який може бути пред`явлений протягом всього строку порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

При виготовленні повного тексту рішення судом враховано висновки щодо врегулювання аналогічних правовідносин, висловлені ВС у постановах від 09.12.2020 року по справі № 676/2332/18 (провадження № 61-21940св19), від 07.12.2020 року по справі № 372/3089/18 (провадження № 61-387св20); від 09.12.2020 року по справі № 676/190/18 (провадження № 61-6764св19).

Відтак судом встановлено підстави для часткового задоволення позовних вимог виконувача обов`язків керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації та Державної екологічної інспекції Поліського округу.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволених вимог суд стягує з відповідачів у дольовому порядку на користь Житомирської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. з кожного.

Керуючись статтями 4, 10-12, 76-82, 141, 258-259, 264-265, 268, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги виконувача обов`язків керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації (10014, майдан ім. Корольова, 1, м. Житомир; ) та Державної екологічної інспекції Поліського округу (11708, вул. Єрьоменка, 1, кв. 40, м. Новоград-Волинський, Житомирська область) до Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області (11700, вул. Шевченка, 16, м. Новоград-Волинський, Житомирська область; ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП невідомий), третя особа Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (10002, вул. Довженка, 45, м. Житомир; код ЄДРПОУ 39765513) задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Новоград-Волинської районної державної адміністрації від 14.10.2011 року № 942 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва про затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1200 га із кадастровим номером :01:000:0524, для ведення садівництва на території Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району.

Зобов`язати повернути на користь держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації з володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0524 площею 0,1200 га та привести вказану ділянку у належний стан.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області, ОСОБА_1 на користь прокуратури Житомирської області судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4204 грн. у дольовому порядку, тобто по 2102 грн. з кожного.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складення повного судового рішення 29.01.2021 року.

Головуюча суддя Т.Г. Заполовська