ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 654/2904/20

Номер провадження: 22-ц/819/822/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Кузнєцової О.А.,

Радченка С.В.,

секретар Плохотніченко А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Південна державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу Південної державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту водних проблем і Меліорації Національної академії аграрних наук України на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 лютого 2021 року, у складі судді Третьякової І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Південної державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту водних проблем і Меліорації Національної академії аграрних наук України про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Південної державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту водних проблем і Меліорації Національної академії аграрних наук України (ПДСДС ІВПІМ НААН) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, мотивуючи його тим, що протягом двох років він працював підсобним працівником у відповідача. 11.06.2020 року його було звільнено за власним бажанням. За період роботи, позивач лише дев`ять разів отримував заробітну плату, а тому на момент звільнення утворилася заборгованість в сумі 54012,42 грн, яка станом на момент подачі позову виплачена не була. Оскільки відповідачем були порушені норми трудового законодавства щодо своєчасної виплати заробітної плати, ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь вищезазначену суму, а також середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 105 789,66 грн.

Під час розгляду справи позивач декілька разів зменшував позовні вимоги та остаточно представник позивача ОСОБА_2 подала письмову заяву в якій вказала, що позивач вважає заборгованість по заробітній платі повністю погашеною, а тому відмовляється від вимог в цій частині. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки, просила суд взяти до уваги суми доходу ОСОБА_1 згідно даних довідки Пенсійного фонду за квітень-травень 2020 року, розрахунок провести по 27.01.2021 року (до дня повного погашення заборгованості), а отриману суму стягнути в повному обсязі.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 лютого 2021 року задоволено повністю. Стягнуто з Південної державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 29785,47 гривень.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача про те, що станція є державною установою, яка фінансується за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, яким не передбачено додаткових виплат на оплату праці підсобних робітників, оскільки відсутність коштів у роботодавця не є підставою для звільнення його від відповідальності у формі виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника.

З апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернулась Південна державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту водних проблем і Меліорації Національної академії аграрних наук України. Скарга обґрунтована тим, що заборгованість підприємства перед позивачем з заробітної плати становила 52835 гривень та була повністю виплачена до закінчення розгляду справи. Зважаючи на принцип співмірності та справедливості відповідач вказує, що розмір стягнутої судом першої інстанції суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу є занадто великим, та зважаючи на статус бюджетної організації є таким, що може бути зменшений. Просить зменшити суму стягнутого на користь позивача розміро середнього заробітку за час затримки розрахунку з 29785,47 гривень до 16336,68 гривень.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Сторони, що належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання суду апеляційної інстанції 26 травня 2021 року не з`явились вдруге. Вперше розгляд справи було призначено на 12 травня 2021 року об 10-45 годині. Відповідач ПДСДС ІВПІМ НААН звернулась до Херсонського апеляційного суду з заявою про відкладення розгляду справи для підготовки до розгляду їх апеляційної скарги. Зважаючи на належне повідомлення сторін та враховуючи попереднє задоволення заяви підприємства, яке саме ж і звернулось з апеляційною скаргою, відповідно, їх обізнаність про розгляд справи, колегія суддів вважає, за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволеннюз наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що08 червня 2018 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду підсобного робітника господарського відділу до Південної державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України (наказ №10-К).

Наказом від 11.06.2020 року позивача звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП, що підтверджується записами в його трудовій книжці.

Згідно представлених відомостей Пенсійного фонду України форми ОК 5 та довідки АТ КБ «Приват Банк» про зараховані на зарплатний рахунок позивача грошові кошти вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 вчасно та в повному обсязі не виплачувалась, що сторонами також не заперечувалось.

Відповідно до довідки в.о. головного бухгалтера Південної державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту водних проблем і меліорації Національної академії аграрних наук України № 4 від 27.01.2021 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 по нарахуванню заробітної плати станом на 01.09.2020 року становила 52835,38 грн. 29.09.2020 року позивачу було сплачено 10000 грн, 01.12.2020 року - 30000 грн, 27.01.2021 року - 12835,38 грн. Таким чином, 27.01.2021 з позивачем було проведено повний розрахунок по заробітній платі, що останнім не заперечувалось.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив з того, що звільнення позивача відбулось 11 червня 2020 року, а відповідач повністю здійснив виплату належних позивачу при звільненні сум лише 27 січня 2021 року, та з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 червня 2020 року до 27 січня 2021 року.

Судом першої інстанції наведено розрахунок суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, яка склала 29785,47 грн. (187,33 грн (середньоденна заробітна плата) х 159 днів (кількість робочих днів прострочення виплати)).

Правильність розрахунків суду та сама сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати ніким із учасників справи не оспорюється.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо співмірності розміру стягнутої судом першої інстанції суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Велика палата Верховного Суду в Постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження №14-623цс18 відступаючи від Висновку Верховного Суду України, сформульованому у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, вказала, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України необхідно враховувати:

- розмір заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те , з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних з затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. (пункти 91-91.4 вказаної Постанови).

З матеріалів справи слідує, що місячна заробітна плата позивача становила в середньому 3945 гривень. Працюючи в ПДСДС ІВПІМ НААН з червня 2018 року по травень 2020 року позивач отримав заробітну плату дев`ять разів, всього на суму 22219 гривень. Заборгованість по заробітній платі на час звільнення становила 54012,42 гривень. Звільнившись з роботи в червні 2020 року позивач звернувся до суду вже в серпні 2020 року. Заборгованість по заробітній платі сплачувалась відповідачем частково під час розгляду справи судом першої інстанції та кінцевий розрахунок проведено лише 27 січня 2021 року.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що стягнута судом сума середнього заробітку є неспіввісною із встановленим розміром заборгованості, характером заборгованості та діями відповідача.

Колегія суддів вважає правильним рішення суду першої інстанції про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в сумі 29785,47 гривень, при цьому вважає таке рішення справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача заборгованості по заробітній платі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.367, п.1ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Південної державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту водних проблем і Меліорації Національної академії аграрних наук України залишити без задоволення.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 31 травня 2021 року.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: О.А. Кузнєцова

С.В. Радченко