Справа № 168/349/20 Головуючий у 1 інстанції: Назарук О. В.
Провадження № 22-ц/802/138/21 Категорія: 39 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Киці С. І., Матвійчук Л.В.,

секретар с/з Галицька І. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним, за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 23 жовтня 2020 року

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що 16 травня 2018 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» був укладений договір про надання кредиту № 501026655, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» надав їй як позичальнику споживчий кредит у розмірі 300 000 грн з процентною ставкою 13,99 відсотків річних строком на 48 місяців.

Позивачка, крім того, зазначала, що в період з 16 травня 2018 по 14 травня 2020 року нею були сплачені кошти в рахунок погашення заборгованості по кредиту в розмірі 217 021,60 грн, з яких 67 500,00 грн це платежі по комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту. Позивачка вважає, що умови кредитного договору щодо сплати комісії за обслуговування кредиту порушують вимоги чинного законодавства та її права, а тому просила суд визнати недійсними умови кредитного договору щодо сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту та зобов`язати відповідача провести перерахунок здійснених нею з часу укладення кредитного договору платежів по комісії, зарахувавши сплачену суму цих плптежів у рахунок інших обов`язкових платежів, що передбачені умовами укладеного кредитного договору.

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 23 жовтня 2020 року у цій справі позовні вимоги задоволено.

Постановлено визнати недійсними з моменту укладення договору умови кредитного договору № 501026655 від 16 травня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», якими встановлено, що позичальник сплачує банку плату за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком щомісячних платежів за кредитним договором в розмірі 3750,00 грн щомісячно, а всього на загальну суму 180000 грн.

Зобов`язано відповідача ПАТ «Альфа-Банк» провести перерахунок здійснених позивачкою ОСОБА_1 платежів з часу укладення кредитного договору від 16 травня 2018 року, зарахувавши сплачену позивачкою суму комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 180000 грн в рахунок інших обов`язкових платежів (зі сплати заборгованості по тілу кредиту та процентах).

Стягнуто з відповідача ПАТ «Альфа-Банк» в дохід держави 2102,00 грн судового збору.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 16 травня 2018 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 501026655, за умовами якого банк надав позичальнику споживчий кредит для власних потреб в розмірі 300 000 грн зі сплатою 13,99 відсотків річних від залишкової суми кредиту терміном на 48 місяців.

Згідно з акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 501026655 від 16 травня 2018 року банк приймає пропозицію ОСОБА_1 на укладення угоди про надання кредиту в розмірі 300 000 грн та на час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, визначених договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода для банку: за надання кредиту 0,00 відсотків від суми кредиту; за обслуговування кредиту - 1,25 відсотків від суми кредиту. Комісійна винагорода сплачується згідно діючих тарифів банку, які є невід`ємною частиною договору (а. с.10).

Як убачається із графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, позичальнику ОСОБА_1 за період з 16 травня 2018 року по 16 травня 2022 року необхідно сплатити банку комісійну винагороду в розмірі 180 000,00 грн (а.с.11).

Позивачка ОСОБА_1 уважає, що умови кредитного договору щодо сплати зазначеної комісійної винагороди є несправедливими, а тому просила суд визнати ці умови договору недійсними і зобов`язати кредитора зарахувати сплачені нею платежі по комісії за обслуговування кредиту в рахунок інших обов`язкових платежів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , судом першої інстанції враховано, що несправедливими є умови договору про споживчий кредит щодо внесення плати за послуги з розрахунково-касового обслуговування кредиту, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання їх недійсними.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За положеннями статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626-628 ЦК України).

За змістом абзацу 2 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Окрім того, згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав можливості ознайомитися перед укладенням договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі, передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є умови договору про споживчий кредит, в тому числі щодо встановлення плати за розрахунково-касове обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких умов кредитного договору недійсними.

Отже, встановивши, що банк у кредитному договорі визначив сплату позичальником комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту, що не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсними з моменту укладення договору умови кредитного договору від 16 травня 2018 року, укладеного між АТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_1 , якими передбачено здійснення позичальником плати за розрахунково-касове обслуговування кредиту щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором, а також в частині визначення графіку щомісячних платежів за кредитним договором комісії, що підлягає сплаті за період з 16 травня 2018 року по 16 травня 2022 року в розмірі 180000 грн.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що умови кредитного договору, які передбачають сплату позичальником в користь банку комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту, не можуть бути визнані судом несправедливими.

Колегія суддів також погоджується з висновками місцевого суду про зобов`язання відповідача АТ «Альфа-Банк» перерахувати здійсненні позичальником ОСОБА_1 платежі по комісії за обслуговування кредиту, зарахувавши сплачену позичальником комісію у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором.

Разом з тим, суд першої інстанції, встановивши, що в період з 16 травня 2018 року по 14 травня 2020 року позичальником ОСОБА_1 в користь банку було сплачено 67500,00 грн комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту, помилково зобов`язав відповідача провести перерахунок здійснених позичальником платежів за обслуговування кредиту, зарахувавши у рахунок інших обов`язкових платежів по кредиту комісію у розмірі 180000 грн, хоча позичальник ОСОБА_1 в користь банку фактично сплатила комісію за обслуговування кредиту в розмірі 67500 грн.

У зв`язку з цим рішення місцевого суду слід змінити та зобов`язати відповідача АТ «Альфа-Банк» провести перерахунок здійснених позичальником ОСОБА_1 з часу укладення кредитного договору платежів, зарахувавши сплачену позивачкою ОСОБА_1 комісію за обслуговування кредиту в розмірі 67500 грн в рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 23 жовтня 2020 року у цій справі змінити.

Зобов`язати відповідача Акціонерне товариство «Альфа-Банк» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору від 16 травня 2018 року № 501026655 позивачкою ОСОБА_1 платежів, зарахувавши сплачену нею комісію в розмірі 67500,00 грн у рахунок інших обов`язкових платежів за вказаним кредитним договором.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді