Справа № 351/1308/20
Провадження № 22-ц/4808/43/21
Головуючий у 1 інстанції Сегін І. Р.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Єлісевич О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником ОСОБА_3 , на рішення Снятинського районного суду, ухвалене у складі судді Сегіна І.Р. 11 вересня 2020 року в м. Снятині,

в с т а н о в и в:

05.08.2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позов мотивувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Снятинського районного суду від 17.02.2017 року розірвано. Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з нею. На даний час дитина знаходиться на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча має таку можливість, оскільки перебуває на заробітках за кордоном та отримує дохід більше 2 000 євро в місяць.

Посилаючись на наведене, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. щомісячно.

Рішенням Снятинського районного суду від 11.09.2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в сумі 2 318 грн., з дня пред`явлення позову - 05.08.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Рішення мотивовано тим, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років на момент ухвалення рішення становить 2 318 грн., а тому, зважаючи на обов`язок батьків утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття та враховуючи обставини справи, з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову, тобто з 05.08.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не взяв до уваги його відзив на позов, в якому він зазначав, що офіційно не працевлаштований, а тому не має змоги сплачувати аліменти в розмірі 4 000 грн. щомісячно. При цьому, суд врахував доводи позивача про те, що він нібито працевлаштований за кордоном та отримує заробітну плату в розмірі 2 000 євро, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Крім того, судом грубо порушено його процесуальні права, адже ним по даній справі про стягнення аліментів був заявлений зустрічний позов про оспорювання батьківства, однак всупереч ст. 193 ЦПК України суд не прийняв його зустрічний позов до спільного розгляду з первісним, а виділив в окреме провадження, присвоївши справі №351/1426/20.

З наведених підстав апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

В засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Представник апелянта (адвокат Кошман І.В.) подала суду письмове клопотання про розгляд справи без її участі та вказала, що вимоги викладені в апеляційній скарзі, підтримує в повному обсязі і наполягає на їх задоволенні.

Інші учасники справи не повідомили суд про причину неявки.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 21.07.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Снятинського районного суду від 17.02.2017 року розірвано (а.с. 6).

Від шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23.10.2012 року (а.с. 5).

Дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Підвисоцької сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області №720 від 31.07.2020 року (а.с. 7).

В силу ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Врахувавши наведені положення закону та вимоги позовної заяви ОСОБА_1 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року 2 218 гривень, з 1 липня 2 318 гривень, з 1 грудня 2 395 гривень.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що малолітня дочка сторін проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Доказів незадовільного стану здоров`я сторін чи їхньої дочки ОСОБА_5 матеріали справи не містять.

Відповідач офіційно не працевлаштованийі доказів про його доходи в матеріалах справи немає.

Обґрунтовуючи позов, позивач вказувала, що відповідач перебуває на заробітках за кордоном та отримує дохід більше 2 000 євро в місяць.

Відповідач зазначену обставину заперечив, однак доказів на її спростування, зокрема копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, не надав.

Інших утриманців та стягнень за виконавчими документами відповідач не має.

При цьому, він є молодою, фізично здоровою особою працездатного віку, а тому може працювати та сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дочки ОСОБА_5 .

З урахуванням встановлених обставин справи та положень ст. 180 СК України щодо обов`язку обох батьків утримувати дитину, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в сумі 2 318 грн., з дня пред`явлення позову, тобто з 05.08.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апелянта про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не взяв до уваги його відзив на позов, в якому він зазначав, що офіційно не працевлаштований, а тому не має змоги сплачувати аліменти в розмірі 4 000 грн. щомісячно, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки позов ОСОБА_1 задоволено не в повному обсязі, а частково в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в сумі 2 318 грн. З урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, визначений судом розмір аліментів на утримання дочки сторін не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дитини.

Безпідставними є також твердження апелянта, що судом грубо порушено його процесуальні права, так як всупереч ст. 193 ЦПК України суд не прийняв його зустрічний позов про оспорювання батьківства до спільного розгляду з первісним позовом про стягнення аліментів, а виділив в окреме провадження, присвоївши справі №351/1426/20, оскільки в силу ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

В даному випадку предмети первісного та зустрічного позовів є різними.

Положеннями ч. 1 ст. 136 СК України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Статтею 140 СК України встановлено, що стягнення з особи, яка записана батьком, матір`ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про неї як батька, матері дитини з актового запису про її народження.

В п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 140 СК України стягнення за рішенням суду з особи, записаної батьком або матір`ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про них як батька або матері з актового запису про народження цієї дитини. Задоволення судом зазначених вимог може бути підставою для перегляду рішення про стягнення аліментів у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 1 ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 , слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Снятинського районного суду від 11 вересня 2020 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта