ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2934/21
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кирик К. С. за участі представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У липні 2020 р. ОСОБА_2 (далі також ОСОБА_2 , позивач) звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі також АТ КБ «ПриватБанк», банк, відповідач) про визнання дій щодо нарахування відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій та пені за кредитним договором № SAMDN 9899 від 25.12.2013, з початку і до закінчення особливого періоду в Україні, визначеного Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", неправомірними, зобов`язати припинити нарахування вищезазначених відсотків у вказаний проміжок часу, зобов`язати здійснити перерахунок сплачених платежів: процентів за користування кредитом, сплачених штрафних санкцій та пені та зобов`язати здійснити зарахування сплачених процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та пені за даним договором до погашення заборгованості за тілом кредиту.

Позов мотивований тим, що позивач має статус військовослужбовця і проходить військову службу за контрактом в Управлінні державної охорони України, у зв`язку з чим на нього поширюється дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» щодо звільнення від сплати штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань та нарахування процентів за користування кредитом. З метою отримання пільг позивач звернувся до банку з вимогою про перерахування платежів по кредитному договору від 25.12.2013 № SAMDN9899, проте у задоволенні його заяви банк відмовив посилаючись на те, що ним не надано документів на підтвердження статусу військовослужбовця, зокрема, довідки з військового комісаріату або військової частини. Дії банку щодо відмови у наданні передбачених законом гарантій позивач вважає неправомірними вказуючи, що Закон України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» поширюється на усі категорії військовослужбовців, а надана ним довідка Управління державної охорони України є належним документом, який є підставою для звільнення йоговід сплати процентів за користування кредитом і штрафних санкцій під час дії особливого періоду.

Відповідач позов не визнав пославшись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. Мотивував свої заперечення тим, що позивачем не надано суду документів, що підтверджують виконання ним обов`язків із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередню участь в антитерористичній операції в особливий період, а подані довідки лише засвідчують проходження ним військової служби в Управлінні державної охорони України, одночасно з цим позивач у своїх зверненнях до банку навіть не надає копії військового квитка.

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою судді Дарницькогорайонного суду м. Києва Цимбал І. К. від 10.08.2020 відкрито провадження за даним позовом та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 05.11.2020.

29.09.2020 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

04.11.2020 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представників.

Підготовче засідання 05.11.2020 не відбулося у зв`язку з неявкою сторін по справі та було перенесене на 26.01.2021.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2020 справу передано до провадження судді Трусової Т. О.та призначено в підготовче засідання на 29.04.2021.

04.01.2021 від позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив.

Протокольною ухвалою від 29.04.2021 суд долучив до справи заяви по суті позовних вимог, закрив підготовче засідання та призначив розгляд справи по суті на 08.09.2021.

07.05.2021 від представника позивача ОСОБА_3 надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів.

30.08.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

08.09.2021 суд ухвалив відкласти розгляд справи на 02.12.2021.

В судовому засіданні 02.12.2021 суд доповів короткий зміст позовних вимог, заслухав пояснення відповідача та вийшов до нарадчої кімнати, після виходу з якої оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

25.12.2013 ОСОБА_2 (клієнт) та АТ КБ «ПриватБанк» (банк) підписали анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку і тим самим уклали договір, предметом якого є видача банком клієнту кредитної картки у національній валюті України за тарифним пакетом «Універсальна» з встановленим на ній кредитним лімітом (а.с. 56).

Уклавши вказаний договір, позивач приєднався до запропонованих банком Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів, розміщених на офіційному сайті відповідача, які разом з анкетою-заявою і Пам`яткою клієнта складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

З довідки Управління державної охорони України від 27.02.2020 № 458 вбачається, що ОСОБА_2 з 03.12.2010 проходить військову службу в Управлінні державної охорони України за контрактом (а.с. 9).
09.06.2020 ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою, у якій з посиланням на пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» просив з початку дії особливого періоду припинити нарахування йому процентів за користування кредитом, здійснити перерахунок сплачених процентів та штрафних санкцій і зарахувати їх на погашення тіла кредиту. До цієї заяви позивач додав довідку Управління державної охорони України(а.с. 12).

Листом від 11.06.2020 банк відмовив позивачу у задоволенні його заяви пославшись на те, що відповідно до роз`яснень Національного банку України статус особи, на яку поширюється дія вищенаведеної норми Закону, має підтверджуватись посвідченням та довідкою комісаріату або військової частини, а таких документів позивачем не надано (а.с. 14-15).

IV. Мотивувальна частина.

З огляду на загальні ознаки зобов`язань, які виникли між сторонами після приєднання позивача до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, наявні підстави вважати, що між ними було укладено договір кредитування рахунку.

За своєю юридичною природою цей договір є публічним договором приєднання, умови якого встановлені банком у відповідних стандартних формах та є однаковими для всіх споживачів, що відповідає положенням статей 633, 634 ЦК України.

Відповідно до статті 1069 ЦК України права і обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунку, визначаються положеннями про позику і кредит (параграфи 1, 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Дія цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; 2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти; 3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей; 4) членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України (частина 1 статті 3 Закону № 2011-XII).

Проаналізувавши зміст наведеної правової норми та положення статей 11, 16, 20 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», суд погоджується з доводами позивача про наявність у нього права на соціальні гарантії, передбачені законодавством для військовослужбовців Збройних Сил України, в тому числі і Законом № 2011-XII.

Згідно з частиною 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносини) видами військової служби є: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Статтею 1-2 Закону № 2011-XII передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Перелік пільг, які надаються військовослужбовцям та членам їх сімей, визначає стаття 14 цього Закону.

Законом України від 20.05.2014 № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» статтю 14 Закону № 2011-XII було доповнено пунктом 15 такого змісту: «Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом, не нараховуються».
Згідно з пояснювальною запискою до проекту Закону № 1275-VII його було розроблено з метою удосконалення системи проведення мобілізації, проведення в стислі терміни заходів часткової мобілізації в країні, підвищення обороноздатності Збройних Сил України, інших військових формувань, захист Батьківщини та її територіальної цілісності, а метою його прийняття є, зокрема, захист громадян України, які призвані під час мобілізації, від штрафних санкцій за фінансовими зобов`язаннями.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період розпочався в Україні з моменту набрання чинності Указу в.о. Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 18.03.2014 № 1126-VII «Про затвердження Указу Президента України від 17.03.2014 № 30-3/2014 «Про часткову мобілізацію» і триває по теперішній час.
Відповідно до Указу в.о. Президента України «Про рішення ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 № 405/2014 на сході України на території Луганської і Донецької областей проводилась антитерористична операція (далі АТО). Метою АТО було подолання терористичної загрози з боку терористичних організації «ДНР», «ЛНР», незаконних збройних формувань на сході України, які скоюють посягання на територіальну цілісність і недоторканість України.

Аналізуючи зміст наведених правових норм, пояснювальну записку до проекту Закону № 1275-VII в їх системній сукупності та в контексті загальновідомих обставин агресії Російської Федерації щодо України, які послугували підставою для введення в Україні особливого періоду, і умов, у яких приймався цей Закон, суд дійшов висновку, що положення пункту 15 статті 14 Закону № 2011-XIIпоширюється лише на позичальників, які були призвані на військову службу за мобілізацією під час особливого періоду.

Таке розуміння судом норми пункту 15 статті 14 Закону № 2011-XIIцілком узгоджується зі змістом пояснювальної записки до проекту Закону № 1275-VII, роз`ясненнями Міністерства оборони України (лист від 21.09.2014 № 322/2/7142) та Національного банку України (лист від 02.09.2014 № 18-112/48620 та від 18.01.2019 № 18-007/3072), де зазначено, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.09.2014 № 322/2/7142, а саме: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
Оскільки Закон № 2011-XIIрозрізняє поняття соціальних гарантій, компенсацій та пільг, а звільнення від сплати штрафних санкцій і пені за порушення зобов`язань та процентів за користування кредитом є пільгою, таке тлумачення норми пункту 15 статті 14 цього Закону № 2011-XIIне суперечить наведеному вище висновку суду про те, що позивач має право на соціальні гарантії, передбачені законодавством для військовослужбовців Збройних Сил України.

Слід також зазначити, що Законом від 30.03.2021 № 2011-XIIзаконодавець усунув недоліки формулювання змісту пункту 15 статті 14 Закону № 2011-XIIта виклав цей пункт у такій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».

Відтак, з моменту набрання чинності Законом від 30.03.2021 № 2011-XIIположення пункту 15 статті 14 Закону № 2011-XII поширюється не лише на мобілізованих позичальників, а й на позичальників - військовослужбовців за контрактом, які беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Отже ураховуючи, що позивач, будучи військовослужбовцем Управління державної охорони України за контрактом, не був призваний на військову службу за мобілізацією під час особливого періоду та не брав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, підстави для звільнення його від сплати процентів за кредитом, пені та штрафних санкцій відсутні.

Зважаючи на викладене, доводи ОСОБА_2 про неправомірність дій АТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахування процентів за кредитом, пені і штрафних санкцій суд відхиляє як необґрунтовані та відмовляє у задоволенні позову за безпідставністю вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові на позивача.

Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на позивача сплачений ним судовий збір та його витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: