Справа № 226/1072/18

Справа № 226/1072/18
Провадження № 2/226/397/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Попенко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 30.10.2012 відповідач отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та Банком договір. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором за станом на 28.02.2018 заборгованість за кредитом склала 299 грн 88 коп., заборгованість за процентами за користуванням кредитом 26997 грн 77 коп., за комісією та пенею за користуванням кредитом 4300 грн 00 коп., за штрафом (фіксована частина) 500 грн, за штрафом (процентна складова) 1579 грн 88 коп., а всього 33677 грн 53 коп., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача та понесені ним судові витрати у сумі 1762 грн 00 коп. судового збору.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» до суду не з`явився, про час і місце слухання справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у відсутність представника, надав суду додаткові пояснення, згідно з якими, посилаючись на правові позиції Верховного суду, наполягав на наявності обов`язку відповідача повернути отримані та використані на власні потреби грошові кошти та сплатити відсотки за час користування чужими грошима, оскільки розрахунком заборгованості підтверджується використання відповідачем кредитних коштів та неодноразове регулярне погашення боргу, що свідчить про те, що відповідач погоджувався з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач не надав. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав, відповідач не заявляв. Що стосується спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, то згідно умов кредитного договору, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти, включно; кінцевий термін повернення кредитних коштів відповідає строку дії картки. За таким договором перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки. Відповідачу було видано дві кредитні картки строком дії до 31.01.2016 та до 31.07.2017.

Відповідач ОСОБА_1 також до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суд про розгляд справи у його відсутність та надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що з позовними вимогами він не згодний, оскільки Банком при зверненні до суду з цим позовом пропущено строк позовної давності. Згідно з наданим позивачем розрахунком в останнє ним було сплачено у погашення боргу 1000 грн 13.12.2013. До суду Банк звернувся з цим позовом лише 10.05.2018, тобто позивачем пропущено строк позовної давності як до основної вимоги, так і до додаткових вимог. Крім того Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку він не підписував, доказів на підтвердження того, що саме з цими документами він був ознайомлений при підписанні анкети-заяви, матеріали справи не містять. Також Банком незаконно з 01.09.2014 та з 01.04.2015 в односторонньому порядку було збільшено процентну ставку до 34,80% річних та до 43,20% річних відповідно. З 21.08.2009 і по теперішній час він постійно мешкає в м.Мирнограді Донецької області, тобто у населеному пункті, на території якого здійснювалась антитерористична операція. Оскільки ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» введено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов`язаннями, заборгованість за комісією, пенею та штрафами не підлягає стягненню. Також Банком незаконно включено в загальну суму заборгованості за комісією та пенею за користування кредитом плату за обслуговування кредиту. Тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності.

Згідно з ухвалою суду від 31.05.2018 у справі відкрито спрощене позовне провадження.

24.07.2018 по справі ухвалено заочне рішення суду, згідно з яким позовні вимоги Банку задоволені частково.

Згідно з ухвалою суду від 23.03.2021 відповідачу поновлено пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, яка прийнята і призначена судом до розгляду.

Згідно з ухвалою суду від 02.04.2021 заочне рішення суду від 24.07.2018 скасовано, справу призначено до розгляду по суті в спрощеному позовному провадженні.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 30.10.2012 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, наслідком чого стало отримання ним кредиту в сумі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, відповідачем використовувалися кредитні кошти, що підтверджується розрахунком Банку (а.с.5-6, 7).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 згідно з укладеним договором б/н було надано такі кредитні картки: 30.10.2012 № НОМЕР_1 з терміном дії до останнього дня 01.2016, та 29.09.2013 № НОМЕР_2 з терміном дії до останнього дня 07.2017.

Відповідно до розрахунку Банку заборгованість позивача за договором № б/н від 30.10.2012 за станом на 28.02.2018 становить: за кредитом - 299 грн 88 коп., за процентами за користуванням кредитом 26997 грн 77 коп., за комісією 4300 грн 00 коп., за штрафами 2079 грн 88 коп. (а.с.5,6).

Згідно з цим розрахунком останній платіж у погашення кредиту здійснено відповідачем 07.04.2014 в сумі 500 грн 00 коп. (а.с.5-6).

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Відповідно до ст.526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Згідно за ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення йому коштів.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

За положеннями ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їхнього відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Вивченням анкети-заяви від 30.10.2012, яка підписана відповідачем, встановлено, що в ній не зазначена процентна ставка, яка застосовується при користуванні позичальником кредитними коштами, також відсутні будь-які відомості про розмір і умови нарахування неустойки.

Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На підтвердження позовних вимог, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості, Банком надано суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (без дати їх затвердження) та Умови і правила надання банківських послуг (без дати їх затвердження), якими визначені, зокрема, пільговий період користування коштами, процентна ставка, умови та порядок нарахування пені та штрафів, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін та інші умови.

При цьому слід зазначити, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме зміст цих Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифів розумів відповідач, що саме з ними він ознайомився і погодився, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Окрім того, наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» суд не може прийняти до уваги, ще й тому, що в них міститься посилання на те, що процентну ставку з 01.09.2014 та з 01.04.2015 було змінено, тобто повідомлено про факт, який вже відбувся. З огляду на те, що анкета-заява була підписана 30.10.2012, відповідач не міг ознайомитися з Тарифами, в яких повідомлено про зміну процентної ставки у 2014 році та 2015 році.

Оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим Банком з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, підтвердження про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг не надані, а в анкеті-заяві домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами відсутня, надані Банком витяги з Тарифів та Умов і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку судом не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) і має бути застосована і у цій справі, виходячи з тотожності правовідносин сторін.

У цій справі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Беручи до уваги основні засади цивільного законодавства та необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у вищенаведеному рішенні зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Відтак, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.

З огляду на те, що наведений правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, яка прийнята пізніше, ніж інші постанови цього суду, на які посилається Банк, а саме: від 21.03.2018 у справі № 441/569/17, від 07.03.2018 у справі № 755/18246/15-ц, від 06.02.2018 у справі № 755/2720/16-ц, викладені в них правові висновки суд не приймає до уваги.

Крім того суд зауважує, що Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-УП введений мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов`язаннями.

Так відповідно до ст.2 даного Закону на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або пересилилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Відповідач ОСОБА_1 відповідно до інформації виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 07.04.2021 зареєстрований в м.Мирнограді Донецької області, тобто у населеному пункті, який внесено до вищевказаного переліку, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 за № 1275-р.

Отже з огляду на встановлені обставини, приведені правові нормі та правові висновки, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів та неустойки за договором кредиту не має, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 26997 грн 77 коп., за пенею і комісією в сумі 4300 грн 00 коп. та штрафів в сумі 2079 грн 88 коп. є такими, що не підлягають задоволенню.

За розрахунком Банку заборгованість за кредитом, тобто за фактично отриманими відповідачем коштами, за станом на 28.02.2018 складає 299грн 88 коп. (а.с.5-6).

Укладений між сторонами кредитний договір від 30.10.2012 у вигляді анкети - заяви, підписаної сторонами, також не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

В той самий час, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти, що підтверджується анкетою-заявою, розрахунком заборгованості, у добровільному порядку Банку не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Щодо права позивача на повернення заявленої суми заборгованості за кредитом суд приходить до висновку, що відповідно до наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості відповідачем вже було повернуто Банку частину фактично одержаної суми.

Так зі здійснених відповідачем за період з 30.10.2012 по 07.04.2014 виплат на погашення кредитної заборгованості частина грошових коштів (відображені в розрахунку заборгованості в графі «Погашені проценти») у загальній сумі 83 грн 39 коп. пішла на погашення безпідставно нарахованих відсотків за користування кредитом. Таким чином, заборгованість за кредитом складає: 216 грн 49 коп. (299 грн 88 коп. 83 грн 39 коп.).

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності, яка не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

За приписами ст.257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідноз правовими позиціями Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19.03.2014 у справі № 6-14цс14, та Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.11.2016 у справі № 6-2104цс16 та від 03.04.2019 у справі № 743/150/17, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява Банку отримана судом 10.05.2018.

Останній платіж за отриманим кредитом відповідачем було здійснено 07.04.2014 в сумі 500 грн.

З наданої позивачем довідки вбачається, що дія останньої кредитної картки, виданої відповідачу, закінчилась в останній день липня 2017 року.

Оскільки дія картки закінчилася у липні 2017 року, а позов подано у травні 2018 року, трирічний строк позовної давності, про застосування якого просить відповідач, на момент звернення до суду щодо основної вимоги (тіла кредиту) не закінчився, а тому є всі підстави для задоволення вимог позивача в частині повернення йому заборгованості з фактично отриманих та використаних позичальником коштів (тіло кредиту) у вищевизначеному судом розмірі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 216 грн 49 коп. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Сплачений позивачем судовий збір в сумі 1762 грн 00 коп. підлягає стягненню з відповідача пропорційно сумі задоволених вимог в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України, у розмірі 11 грн 33 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», юридична адреса якого: вул.Грушевського, 1Д, м.Київ, 01001, код , до ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання якого: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 30.10.2012, яка виникла за станом на 28.02.2018, а саме: за тілом кредиту в сумі 216грн 49 коп. та судові витрати в сумі 11 грн 33 коп., а всього 227 (двісті двадцять сім) грн 82 коп.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 26997 грн 77 коп., за пенею та комісією в сумі 4300 грн, за штрафами в сумі 2079 грн 88 коп. та за кредитом в сумі 83 грн 39 коп. відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж.Є.Редько