Номер провадження: 22-ц/813/5125/21
Номер справи місцевого суду: 2-9436/2007
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н.А.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

вивчивши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2007 року (одноособово суддя Ільченко Н.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 про визнання права власності на нежиле приміщення горища,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

07.11.2007 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 про визнання права власності на нежиле приміщення горища по АДРЕСА_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2007 року позов ОСОБА_12 задоволено, суд визнав за ОСОБА_12 право власності на приміщення горища, площею 498 м2, що розташоване у будинку АДРЕСА_1 .

07.06.2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСББ «Грецька 45» в особі представника подали апеляційну скаргу на рішенні суду від 30.11.2007 року, в якій міститься клопотання про поновлення процесуального строку на оскарження рішення суду від 30.11.2007 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.07.2018 року апеляційну скаргу представника ОСББ «Грецька 45» порахована неподаною і повернута апелянту.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.07.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за скаргоюпредставника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення суду від 30.11.2007 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24.07.2019 року, з урахуванням ухвали Одеського апеляційного суду від 09.10.2019 року про виправлення описки, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2007 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_12 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 25.11.2020 року касаційну скаргу представника акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено, постанову Одеського апеляційного суду від 24.07.2019 року і ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23.07.2018 року про відкриття апеляційного провадження у справі скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції на новий розгляд зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Скасовуючи постанову Одеського апеляційного суду від 24.07.2019 року і ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23.07.2018 року про відкриття апеляційного провадження у справі, Верховний Суд у постанові від 25.11.2020 року, зокрема зазначив: під час вирішення питання про поновлення заявникам строку на апеляційне оскарження судового рішення апеляційний суд формально вказав про наявність підстав для поновлення процесуального строку, прийнявши до уваги лише те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були залучені до розгляду справи як сторона, достеменно не з`ясувавши, що заявники з 2007 року не були обізнані про наявність рішення суду від 30.11.2007 року; суд повинен звернути увагу та дослідити усі доводи заявників, врахувати тривалість строку, який пропущений, поведінку заявників протягом цього строку; вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі суд помилково послався на положення ЦПК України у редакції, чинній до 15.12.2017 року, залишив поза увагою пункт 13 Перехідних положень ЦПК України та дійшов хибного висновку про те, що апеляційну скаргу подано у межах строку на апеляційне оскарження, а заява про поновлення строку на оскарження рішення суду є зайвою; строк на апеляційне оскарження рішення суду заявниками пропущений більш ніж на рік, однак апеляційний суд не вирішив питання поновлення вказаного процесуального строку.

14.12.2020 року справа надійшла з Верховного Суду до Одеського апеляційного суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.12.2020 року апеляційна скарга представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2007 року залишена без руху, апелянтам надано строк для подачі заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з обґрунтуванням причин пропуску строку (коли і за яких обставин ОСОБА_1 і ОСОБА_2 стало відомо про рішення суду першої інстанції від 30.11.2007 року; яким чином вказане рішення впливає на права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ).

12.01.2021 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про поновлення строку на оскарження рішення суду від 22.11.2007 року з обґрунтуванням причин пропуску строку, яке зазначає:

На початку травня 2018 року мешканці та власники квартир у багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 випадково дізналися про існування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2007 року у справі №2-9436/2007. Мешканці та власники квартир повідомили про існування цього рішення голову Правління ОСББ «Грецька 45». 31.05.2018 року представник апелянтів ознайомився з матеріалами справи та отримав копію рішення суду. Мешканці будинку були дуже здивовані цією новиною, оскільки ніколи не приймали участі у будь-яких засіданнях у Приморському районному суді м. Одеси та не наділяли повноваженнями будь-яких представників для участі у будь-яких судових справах.

07.06.2018 року, в межах десятиденного строку з моменту отримання рішення суду подано апеляційну скаргу на рішення суду від 30.11.2007 року.

ОСОБА_1 є власницею 1/5 частин квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 08.08.2005 року та витягу про реєстрацію права власності від 06.09.2005 року, тобто ОСОБА_1 на час розгляду справи в суді першої інстанції, як співвласник квартири АДРЕСА_3 у будинку не була залучена до участі у справі і згоди на передачу приміщення горища у власність позивача не давала.

ОСОБА_2 є власником 278/1000 квартири АДРЕСА_4 на підставі договору дарування від 27.10.2016 року. На час розгляду справи в суді першої інстанції не був співвласником квартирну будинку, проте рішення суду порушує його права у доступі до приміщень загального користування.

З довідки ОСББ «Грецька 45» вбачається, що у приміщенні горища, яке розташоване у будинку АДРЕСА_1 , знаходяться мережі загального користування (теплопостачання, водопостачання, тощо), які потребують постійного доступу співробітників ОСББ для здійснення обслуговування та поточного ремонту, капітальний ремонт в приміщеннях горища не проводився декілька десятиліть.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Клопотання про поновлення процесуального строку на оскарження рішення суду від 30.11.2007 року задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2007 року позов ОСОБА_12 задоволено, суд визнав за ОСОБА_12 право власності на приміщення горища, площею 498 м2, що розташоване у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 22 т.1).

07.06.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника подали апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2007 року, зазначаючи, що рішенням суду впливає на їхні права та інтереси, апеляційна скарга містить клопотання про поновлення процесуального строку (а.с.29,33,34,37-41 т.1).

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.13 Перехідних положень ЦПК України у редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Судочинство у судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Судові рішення, що ухвалені до 15.12.2017 року, тобто до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, проте розгляд таких скарг здійснюється за правилами, встановленими ЦПК України у редакції, чинній з 15.12.2017 року (правова позиція Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 12.11.2018 року по справі № 54/329, а також у постановах Верховного Суду від 19.12.2018 року по справі № 904/9428/13 та від 11.09.2019 року по справі № 910/15481/17).

Статтею 294 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній станом на 30.11.2007 року) визначено, що заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заяву про апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції може бути подано протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків, подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки (ст. 358 ч.2 ЦПК України у редакції, чинній станом на 07.06.2018 року).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України процесуальних дій.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які стали перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, що не залежать від волі особи та унеможливили своєчасну подачу апеляційної скарги.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Клопотання представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про поновлення строку для оскарження рішення суду від 30.11.2007 року зазначає: по-перше, що ОСОБА_1 є власницею 1/5 частин квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 08.08.2005 року і на час розгляду справи в суді першої інстанції, як співвласник квартири АДРЕСА_3 у будинку, не була залучена до участі у справі, згоди на передачу приміщення горища у власність позивача не давала; по-друге, що ОСОБА_2 є власником 278/1000 квартири АДРЕСА_4 на підставі договору дарування від 27.10.2016 року, на час розгляду справи в суді першої інстанції не був співвласником квартирну будинку, проте рішення суду порушує його права у доступі до приміщень загального користування; по-третє, з довідки ОСББ «Грецька 45» вбачається, що у приміщенні горища, яке розташоване у будинку АДРЕСА_1 , знаходяться мережі загального користування (теплопостачання, водопостачання, тощо), які потребують постійного доступу співробітників ОСББ для здійснення обслуговування та поточного ремонту, капітальний ремонт в приміщеннях горища не проводився декілька десятиліть.

07.11.2007 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 та інших мешканців будинку АДРЕСА_1 із позовом про визнання права власності на нежиле приміщення горища по АДРЕСА_1 , який задоволений на підставі рішення суду від 30.11.2007 року (а.с.5,6 т.1).

Станом на час прийняття рішення у справі балансоутримувачу (КП ДЕЗ «Жовтневе») і власникам квартир АДРЕСА_5 (відповідачам у справі) було відомо про бажання ОСОБА_3 отримати приміщення у приватну власність, а також про наявність спору в суді з приводу спірного нежилого приміщення горища (а.с.18,19 т.1).

Клопотання представника апелянтів про поновлення процесуального строку на рішення суду від 30.11.2007 року зазначає, що мешканці та власники квартир повідомили (не зазначено коли і хто саме і за яких обставин) про існування рішення суду голову Правління ОСББ «Грецька 45».

Клопотання представника апелянтів про поновлення процесуальних строків не зазначає коли саме і за яких обставин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 довідалися про наявність рішення суду від 30.11.2007 року.

Не містить обґрунтувань із посиланням на докази клопотання про поновлення процесуального строку в частині того, що мережі загального користування будинку у приміщенні горища (мережі теплопостачання, водопостачання, тощо), які потребують обслуговування та поточного ремонту, дійсно наявні і обслуговувались ОСББ «Грецька 45» протягом 2007-2018 років, що вказані мережі потребують капітального ремонту і з якого часу.

Між тим, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як власники квартир у будинку АДРЕСА_1 , зобов`язані були цікавитись станом спірного майна.

До апеляційної скарги і клопотання про поновлення процесуального строку не додано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що станом на час подачі апеляційної скарги апелянтам не було відомо про перехід права власності на спірне майно до ОСОБА_3 .

З часу прийняття судом першої інстанції рішення від 30.11.2007 року і на час подачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 апеляційной скарги на вказане рішення суду минуло більш ніж 10 років.

Сам по собі факт подання апеляційної скарги після спливу 10 років з часу прийняття судового рішення особами, не залученими до участі у справі, за відсутності належного обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зважаючи на дату прийняття рішення суду (30.11.2007 року), не може вважатися беззаперечною підставою для поновлення процесуального строку.

«Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» від 06.12.2007 року).

Поновлення судом строку на оскарження без обґрунтованої підстави порушує принцип правової визначеності та право на справедливий суд, що є порушенням вимог ст. 6 Конвенції.

Практика ЄСПЛ щодо застосування ст. 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством і може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури, це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007 року). Такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п. 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006 року, заява № 23436/03).

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів бере до уваги наступне: тривалість строку, який пропущений (10 років); доводи представника заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який не навів поважних причин пропуску строку, не обґрунтував й не підтвердив належними доказами коли та за яких обставин апелянти довідалися про наявність рішення суду від 30.11.2007 року; поведінку апелянтів, які бездіяли тривалий час, а саме, ОСОБА_1 з 2007 року, а ОСОБА_2 з 2016 року.

Норми процесуального права не містять виключень щодо обов`язку подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження для осіб, які не брали участі у розгляді справи.

Підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження є наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації такого права, підтверджених доказами.

Клопотання про поновлення процесуального строку на оскарження рішення суду від 30.11.2007 року не містить обґрунтувань із посиланням на об`єктивні перешкоди для своєчасної реалізації права на апеляційне оскарження, які мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 354 ЦПК України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст. 358 ЦПК України (ст. 357 ч.ч.3,4 ЦПК України).

Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип «res judicata», особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року).

ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановлені державами членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ від 28.10.2004 року у справі «Нешев проти Болгарії»).

Якщо строк на оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства, у зв`язку з чим ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України від 21.10.2010 року).

Приймаючи до уваги, що вказані представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в апеляційній скарзі від 07.06.2018 року і у клопотанні від 12.01.2021 року підстави для поновлення процесуального строку є неповажними й не підтверджені належним доказами, з часу прийняття рішення суду, яке є предметом оскарження пройшло більше 10 років, що, з урахуванням конкретних обставин справи, порушить принцип правової визначеності, колегія суддів відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 357, 358 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Відмовити представнику ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2007 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 про визнання права власності на нежиле приміщення горища.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 26.01.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Є.С. Сєвєрова