Постанова

Іменем України

25 травня 2021 року

м. Київ

справа № 130/74/19

провадження № 61-3162св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 січня

2020 року у складі судді Сала Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 14 листопада 2009 року між АТ КБ «ПриватБанк»

і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у в сумі 5 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на сайті банку, є договором між ним та АТ КБ «ПриватБанк». Ця обставина підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 18 жовтня 2018 року у відповідача виникла заборгованість за кредитом в загальному розмірі 116 435,87 грн, із них: заборгованість за тілом кредиту - 5 391,72 грн; заборгованість за процентами - 111 044,15 грн.

З огляду на викладене АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути

з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором від

14 листопада 2009 року № б/н у загальній сумі 116 435,87 грн.

Короткий судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість у загальній сумі 116 435,87 грн, з них: заборгованість за кредитом - 5 391,72 грн, заборгованість за процентами - 111 044,15 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2019 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Апеляційний суд вказав, що ОСОБА_1 не був повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, хоча поштові конверти направлялися на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві, яка є ідентичною адресі, зазначеній ним в апеляційній скарзі. У матеріалах справи наявна подана 14 червня 2019 року ОСОБА_1 заява про видачу йому копії рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2019 року. У цій заяві міститься підпис ОСОБА_1 у графі «копію рішення отримав» та дата - 25 червня 2019 року. Тому, твердження особи, яка подала апеляційну скаргу про те, що підпис у заяві про отримання копії рішення підроблений, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, оскільки підстав ставити під сумнів належність підпису у заяві ОСОБА_1 немає.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано 05 грудня 2019 року, що підтверджується штампом суду на апеляційній скарзі, тобто через 163 дні з моменту отримання ним рішення суду.

У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 19 листопада 2019 року про ознайомлення з матеріалами справи 25 листопада 2019 року, та заява його представника - адвоката Григоришина Д. В. від 29 листопада 2019 року про ознайомлення з матеріалами справи 02 грудня 2019 року. Апеляційний суд вказав, що строк на апеляційне оскарження відраховується з дня вручення повного рішення суду, а не з дня ознайомлення сторони з матеріалами справи, тому твердження ОСОБА_1 , що саме з дати ознайомлення з матеріалами справи слід відраховувати строк на апеляційне оскарження є помилковими. Доводи ОСОБА_1 про те, що він забув про те, що написав заяву про видачу копії рішення, не свідчать про поважність причин пропуску строку на оскарження рішення суду та не можуть бути підставою для його поновлення. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки вони не зумовлені особливими і непереборними обставинами.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 січня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2019 року.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що 02 січня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшла заява на виконання вимог ухвали Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року. Проте ця заява не підписана особою, яка подала апеляційну скаргу.

Враховуючи норми частини восьмої статті 43, частини другої статті 183 ЦПК України, беручи до уваги те, що заява про виконання вимог ухвали апеляційного суду від 18 грудня 2019 року не містить підпису особи, яка її подала, апеляційний суд вважав, що ОСОБА_1 не подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку. Таким чином він не виконав вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги

У лютому 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що єдиною правовою підставою, на яку посилається суддя в ухвалі Вінницького апеляційного суду від 10 січня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду від 15 березня 2019 року є те, що заява про усунення недоліків апеляційної скарги, не була підписана відповідачем. Разом з цим в ухвалі апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження відсутні будь-які посилання на недоліки, які були вказані у попередній ухвалі суду, що є явно формальним підходом, та неправильним тлумаченням судом норм ЦПК України щодо змісту ухвали суду. Оскільки ухвала про повернення апеляційної скарги є похідною від ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначено недоліки, які сторона має усунути, то, на думку особи, яка подала касаційну скаргу, в ухвалі, якою суддя повертає апеляційну скаргу, має обов'язково бути вказано ті недоліки апеляційної скарги, які суддя виявив під час залишення апеляційної скарги без руху, та надано правова оцінка щодо усунення чи не усунення цих недоліків.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху апеляційний суд в ухвалі від 18 грудня 2019 року зазначив про недоведеність обставин щодо поновлення строку на апеляційне оскарження. Проте ОСОБА_1 вказує, що у заяві, яку він подав через відділення поштового зв'язку, він навів аргументи та доводи для поновлення строку на апеляційне оскарження, але суд в ухвалі про повернення апеляційної скарги оцінки обставинам щодо усунення цього недоліку апеляційної скарги не надав.

ОСОБА_1 вказує, що подаючи 31 грудня 2019 року заяву про усунення недоліків через оператора поштового зв`язку, він помилково не підписав її. Крім того, навіть у оскарженій ухвалі суддя визнає, що відповідач подав заяву, проте формально вказує на відсутність його підпису. Заява подано через оператора поштового зв`язку, працівники якої є уповноваженими особами. Це дає підстави для висновку, що не підписання заяви є технічною помилкою, а особа відповідача була достеменно встановлена працівниками пошти.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне провадження ухвали апеляційного суду, відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 04 березня 2020 року зазначено, що підставою касаційного оскарження судового рішення позивач вказує неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, зокрема статей 263, 357 ЦПК України.Касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, які передбачені абзацом 2 частини другої статті

389 ЦПК України.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити таких підстав.

У справі, яка переглядається, ухвалою Вінницького апеляційного суду від

10 січня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2019 року на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Згідно з частиною шостою статті 357 ЦПК України питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п'яти днів з дня надходження апеляційної скарги. Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Тлумачення вказаних норм діє підстави для висновку, що на стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції. Його склад визначений у частині третій статті 34 ЦПК України, що міститься у Главі 3 розділу І «Загальні положення» ЦПК України. Згідно з цією нормою перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснює колегія суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 15, 16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого

2021 року в справі № 263/4637/18 (провадження № 14-126цс20) вказано, що «регламентуючи порядок вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, закон невипадково розмежував процесуальні питання, які під час перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції вирішує суддя-доповідач, та ті, які вирішує суд апеляційної інстанції. Ухвала про залишення апеляційної скарги без руху спрямована на усунення її недоліків щодо форми та змісту. Ця ухвала не перешкоджає доступу особі до суду, адже після виправлення у встановлений судом строк недоліків апеляційної скарги особа може розраховувати на те, що суд відкриє апеляційне провадження. Натомість, ухвали про повернення апеляційної скарги та про відмову у відкритті апеляційного провадження створюють таку перешкоду і зумовлюють необхідність докласти додаткові зусилля для оскарження судового рішення суду першої інстанції. Тому постановлення таких ухвал вимагає від суду апеляційної інстанції особливої ретельності, що досягається, зокрема, шляхом розгляду означених питань не одноособово суддею-доповідачем, а колегією апеляційного суду у складі трьох суддів. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вправі розраховувати на те, що вказані питання розгляне колегіальний склад апеляційного суду, який передбачений частиною третьою статті 34 ЦПК України для перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції. А такий перегляд регламентований у Главі І «Апеляційне провадження» розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України. Велика Палата Верховного Суду вважає, що слова «суд апеляційної інстанції», вжиті у частинах першій і другій статті 358 ЦПК України, треба розуміти як колегію суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів у світлі загальних положень ЦПК України щодо складу суду, який здійснює перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції (частина третя статті 34 ЦПК України)».

Суд апеляційної інстанції помилково постановив одноособово ухвалу від

10 січня 2020 року про відмову ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження, що призвело до порушення правил щодо складу суду. Тому вказана ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її обов`язкового скасування та направлення справи до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення (частина четверта статті 401 ЦПК України).

Судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду (пункт 1 частини першої статті 411 ЦПК України).

За таких обставин колегія суддів не оцінює інші доводи касаційної скарги, в тому числі про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду, оскільки апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права щодо складу суду, що є обов`язковою підставою для скасування оскарженої ухвали апеляційного суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, касаційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржену ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати з направленням справи до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 січня 2020 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Крат