ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/567/19 Номер провадження 22-ц/814/1305/21Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Кузнєцової О.Ю., Обідіної О.І.,

секретаря Кальник А.М.,

за участі:представників : позивача - ОСОБА_1 ,відповідача - ОСОБА_2 , третьої особи - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 березня 2021 року, прийнятого під головуванням судді Бугрія В.М. в м. Полтаві із складанням повного тексту рішення 15 березня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

треті особи : Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради, Служба у справах дітей при виконавчому комітеті Шевченківської районної у м. Полтаві ради,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_5 , звернувся до суду з вказаним позовом. Зазначав, що йому на підставі рішення №54 виконкому Октябрської районної у місті Полтаві ради від 09 січня 2001 року виданий ордер на сім`ю з двох осіб ( він та син- ОСОБА_4 ) на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Однак відповідач - ОСОБА_4 в квартирі не проживає з дня реєстрації - з 27.01.2006 року, не сплачує комунальні послуги, тому вважав, що відповідач є таким, що втратив право на користування квартирою.

07 березня 2019р. Октябрським районним судом м. Полтави по справі було постановлено заочне рішення про задоволення позову ОСОБА_5 , однак за заявою ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення ухвалою цього ж суду від 20 червня 2019р. заочне рішення скасовано.

У вересні 2019 року ОСОБА_5 , уточнивши позовні вимоги, вказував, що він з заяви відповідача довідався, що з 21 травня 2019р. в квартирі зареєстрована малолітня дочка ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка також не проживає за місцем реєстрації.

Позивач, посилаючись на положення ч.2 ст.405 ЦК України та ст.72 ЖК України, просив усунути йому перешкоди шляхом визнання ОСОБА_4 та його дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 березня 2021 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Задоволення позову обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 разом з малолітньою дочкою ОСОБА_7 за місцем реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 не проживають, за комунальні послуги не сплачують.

Рішення оскаржив ОСОБА_4 , який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 .

Вважає, що районний суд не дав належну оцінку обставинам справи та зазначає, що по домовленості з батьком дійсно постійно не перебував у спірній квартирі після того, як ОСОБА_5 одружився, у зв`язку з чим проживання в однокімнатній квартирі чотирьох дорослих та однієї дитини стало не можливим, однак свої особисті речі з квартири не забирав, ключі не повертав та періодично приходив до квартири. Зазначав, що намагався потрапити до квартири, проте не зміг це зробити, у зв`язку з чим змушений був викликати поліцію.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_5 є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується ордером №2 від 16 січня 2001 року на вселення, виданого на підставі рішення №54 виконкому Октябрської районної у місті Полтаві ради від 09 січня 2001 року на сім`ю з двох чоловік: ОСОБА_5 - квартиронаймач, ОСОБА_4 - син.

У вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_4 - з 02.02.2001 року, ОСОБА_4 - з 27.01.2006 року та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - з 21 травня 2019 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідачі за місцем реєстрації взагалі не з`являються, в квартирі не проживають з дня реєстрації.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд, усунув перешкоди ОСОБА_5 шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком районного суду, оскільки він зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та без належного обгрунтування підстав задоволення позову.

За положеннями ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно із ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Частиною четвертою ст.9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У частині третій цієї ж статті наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.

Аналіз норм статей 71,72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.

Позивачем доведений факт відсутності ОСОБА_4 у спірному житловому приміщенні більш ніж шість місяців.

Як вбачається із відзиву на апеляційну скаргу, позивач визнає той факт, що відповідач з 2015 року не проживає в квартирі, в якій він зареєстрований.

Відповідачем також не заперечується його постійне не проживання в квартирі АДРЕСА_1 із твердженням про домовленість із батьком у зв`язку із одруженням останнього. Проте, жодних доказів наявності такої домовленості, яку заперечує позивач, суду не надано.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Всупереч вимогам наведеної норми ОСОБА_4 не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність його відсутності в квартирі АДРЕСА_1 понад строки, встановлені Законом.

Після звернення ОСОБА_5 до суду з даним позовом, відповідач став намагатися вселитися до квартири у зв`язку з чим викликав поліцію 17 та 24 квітня 2019р. Однак зазначені обставини не впливають на правовідносини сторін, оскільки виникли після виникнення спору між ними.

Разом з тим, районний суд, усунувши перешкоди ОСОБА_5 , не звернув увагу на те, що спірна квартира не є об`єктом приватної власності, на яку розповсюджуються положення ст.391 ЦК України і такий спосіб захисту порушеного права не відповідає її статусу, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині не відповідає нормам матеріального права і підлягає скасуванню.

Крім того, взявши до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд допустив порушення порядку дослідження доказів, зокрема, принципу безпосередності судового розгляду щодо допиту свідків в порядку, визначеному ст.230 ЦПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмежена у праві самостійно обирати місце свого проживання.

Відповідно до ч.1,4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Малолітня ОСОБА_7 була зареєстрована в спірній квартирі на підставі заяви ОСОБА_4 без згоди на це позивача.

Фактично малолітня дочка ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю в квартирі, що наймає сім`я відповідача по АДРЕСА_4 на підставі договору оренди житла від 5 липня 2018 року( а.с.54,62).

Отже, встановивши, що батько малолітньої дитини у квартирі АДРЕСА_1 не проживає, відсутні підстави для реєстрації для його доньки за цією адресою.

Таким чином, колегія приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 04 березня 2021 року скасувати, прийняти нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.06.2021 р.

Головуючий-суддя О. В. Прядкіна

Судді: О.Ю.Кузнєцова

О. І. Обідіна