Справа № 419/1782/20
Провадження № 2/419/11/2021
11 січня 2021 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді- Мартинюка В. Б.,
за участю: секретаря -Московченко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Новоайдар цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,-
ОСОБА_1 звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що Троїцьким районним судом Луганської області видано дублікат виконавчого листа від 17.01.2008 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.12.2007 року і до досягнення дитиною повноліття. Онук постійно проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні, відповідач вихованням сина не займається. Дитина є інвалідом має важкий діагноз - симптоматична епілепсія, часті поліморфні напади, синдром когнітивних розладів. На підтримання належного стану здоров`я дитини вона витрачає багато часу, тому працевлаштуватись не має можливості та несе значні витрати на лікування кожного місяця майже 1200 грн. лише на одні проти судомні препарати, окрім того дитину необхідно постійно обстежувати, возити на УЗІ до м. Сєвєродонецьк, купувати інші ліки.
У зв`язку з збільшенням розміру прожиткового мінімуму та ростом цін виникла необхідність у зміні розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на лікування дитини. Тому позивач просить змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь щомісячно додаткові витрати у розмірі 2000 грн., пов`язані з лікуванням неповнолітнього ОСОБА_3 .
Ухвалою від 21.09.2020 прийнято позов до розгляду та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
11.01.2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити (а.с. 150).
Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про причини неявки, суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційній сторінці веб-порталу судової влади України (а.с. 155).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно приписів ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити таке.
Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 8).
Згідно з розпорядженням голови районної державної адміністрації від 28.10.2011 року № 410 «Про встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначення опікуна» встановлено опіку над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначено ОСОБА_1 опікуном над малолітнім ОСОБА_3 (а.с. 6).
Відповідно до копії дублікату виконавчого листа виданого Троїцьким районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.12.2007 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9).
Частиною 5 ст. 184 Сімейного кодексу України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Відповідно до довідки про склад родини ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 разом з онуком ОСОБА_3 (а.с. 10).
Згідно з медичним висновком № 1 на дитину (підлітка) інваліда з дитинства віком до 18 років (направляється в орган соціального забезпечення за місцем проживання батьків або опікунів) від 03 січня 2019 року ОСОБА_3 проживає разом з бабусею ОСОБА_1 має захворювання симптоматична генералізована епілепсія, часті поліморфні напади, синдром когнетивних розладів (а.с. 11).
Відповідно до довідки КНП «Новоайдарський ЦПМСД» ОСОБА_3 знаходиться на «Д» обліку як дитина інвалід і потребує постійного прийому протисудомних препаратів: таблеток депакін хроно 300 - 3 рази в день, на суму 1190,20 щомісячно (а.с. 12).
Проте таке збільшення, як просить позивач, не може бути застосоване до мінімального розміру аліментів.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України в редакції на час винесення рішення про стягування з позивача аліментів, їх мінімальний розмір складав 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку»
Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів.
На цей час ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України з урахуванням усіх змін передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.
Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.
Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Надаючи оцінку аргументам сторін суд зазначає, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.
Ухваливши 03 липня 2018 року Закон України № 2475-VIII яким внесено зміни до частини 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» законодавець передбачив механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.
Наведені висновки суду повністю відповідають правовим висновкам, зробленим Великою Палатою Верховного Суду 04 березня 2020 року у справі №682/3112/18.
Таким чином, суд зазначає, що отримання підвищеного мінімального розміру аліментів це безумовне право, визначене законом, яке повинно бути забезпечене саме виконавцем у відповідному виконавчому провадженні згідно з вимогами абзацу 2 частини 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», а не судом шляхом ухвалення відповідного рішення.
Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити повністю.
Стосовно позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на дитину, пов`язані з лікуванням неповнолітнього суд зазначає.
Відповідно ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно абз.2 ч.2 ст.185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
У п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину, а також повинен обґрунтовуватись відповідними документами. На відміну від аліментів, додаткові витрати носять несталий характер та пов`язані не з питання належного матеріального утримання дитини, а з передбачуваними/або не передбачуваними особливими обставинами того з батьків, з яким проживає дитина у зв`язку з хворобою, зокрема.
Судом беззаперечно встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 є дитиною інвалідом, часто хворіє, потребує постійного обстеження, має діагноз симптоматична епілепсія, часті поліморфні напади, синдром когнітивних розладів, суд вважає за необхідне у цій частині задовольнити вимоги та стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , щомісяця по 1000 гривень до досягнення дитиною повноліття.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ст.ст.4, 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 840 гривні 80 копійок.
На підставі статті 124 Конституції України, статей 8, 182, 192 Сімейного кодексу України, статей 1, 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження», статей 9, 11 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідн. НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідн. НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , додаткові витрати у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень, пов`язані з лікуванням неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 16 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
В решті позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , подану протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий: В. Б. Мартинюк