Справа №672/377/21
Провадження №2/672/241/21
УХВАЛА
31 травня 2021 року м. Городок
Городоцький районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Шинкоренка С.В., за участю секретаря Терещук Н.А розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Городку цивільну справу №672/377/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 ,
про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, пояснивши суду, що відповідачі категорично відмовляються добровільно знятися з реєстрації місця проживання.
Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Гаджук В.О. подав до суду заяву, в якій просить прийняти відмову від позову, оскільки відповідачі добровільно знялися з місця реєстрації. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 7508 грн., а саме 908 грн. судового збору, 6600 грн. витрат на правову допомогу.
Відповідачі в підготовче судове засідання не з`явилися, однак подали до суду письмову заяву, в якій вони зазначили, що добровільно знялися з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . На підтвердження зазначеного відповідачі долучили до матеріалів копії своїх паспортів, в яких міститься відмітка про зняття їх з реєстрації за вищевказаною адресою.
Згідно ч.1,3 ст. 206 ЦПК України: Позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
П.4 ч.1 ст.255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
За таких обставин по справі, суд приходить до висновку, що відмова позивача від позову може бути прийнята судом.
Щодо клопотання представника позивача в частині стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат, зокрема судового збору, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
З матеріалів справи, зокрема з квитанції про сплату судового збору, вбачається, що позивачем за подачу зазначеного позову було сплачено судовий збір в розмірі 908 грн.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 908 грн. по Ѕ частині з кожного.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу, суд виходить із такого.
У відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України: Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
За даних обставинсуду надано звіт-розрахунок про надану професійну правничу допомогу та її вартість а також квитанція про сплату витрат на суму 6600 грн.
Однак, з врахуванням реальності та співмірності понесених судових витрат, реального затраченого часу адвоката, з врахуванням поведінки відповідачів, які своїми діями фактично визнали позовні вимоги та добровільно усунули порушення прав позивача в найкоротші терміни, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат, що підлягає до сплати до 3000 грн.
Керуючись ст.ст. 142, 206, 255, 260 ЦПК України, суд
Відмову позивача від позову прийняти.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом закрити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн. та 3000 грн. витрат на правничу допомогу, а всього 3908 грн.( три тисячі дев`ятсот вісім гривень) по Ѕ частині з кожного.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд, який ухвалював судове рішення.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя: