Справа № 372/322/19
Провадження № 2-35/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Буртовій О.Є.,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки будинку, що є у спільній частковій власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із даним позовом про виділ їй в натурі частки будинку, якою вона фактично користується, обгрунтовуючи позов тим, що згідно рішення Обухівського районного суду Київської області від 24.07.2014 року (цивільна справа № 372/2833/14-ц) житловий будинок АДРЕСА_1 було визнано спільною сумісною власністю подружжя та за позивачкою було визнано право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку. В подальшому після рішення суду позивач побудувала в будинку другий вхід, де були розташовані кімнати, які вона використовувала для власного проживання та в лютому 2018 року зареєструвала в державного реєстратора своє право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Будинок одноповерховий. Загальна площа житлового будинку 128 квадратних метра, житлова площа складає 48,9 квадратних метра. Фактично будинок розділений між співвласниками на дві частини, кожна із частин має окремий вхід, а тому позивач вважає, що виділ її 1/2 частини житлового будинку в натуру не порушує прав іншого співвласника. На даний час позивачка має намір виготовити технічну документацію на свою частину земельної ділянки біля будинку, але це зробити не можливо оскільки її частка в житловому будинку не виділена в натуру, тому вона і звернулась до суду з даним позовом та просить виділити їй в натурі її Ѕ частку будинку, якою вона фактично користується, а саме: кімнату 1-9 площею 16,3 квадратних метра та кімнату 1-4 площею 18,7 квадратних метра, веранду 1-5 площею 12,9 квадратних метра, кухню 1-6 площею 10,4 квадратних метра, коридор 1-7 площею 8,1 квадратних метра, санвузол 1-8 площею 5,5 квадратних метра (згідно поетажного плану БТІ). Із прибудинкових споруд я використовую господарську будівлю - Б, прибудову 61, погріб - В, хвіртка №2, огорожа №5, колодязь №3 згідно плану БТІ.

08.04.2019 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області відкрито провадження у справі, розгляд цивільної справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

03.06.2019 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

04.10.2019 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області у справі призначено будівельно-технічну експертизу за клопотанням позивача.

24.07.2020 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області поновлено провадження у справі за заявою позивача про відкликання справи з експертної установи.

01.02.2021 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області у справі призначено будівельно-технічну експертизу за клопотанням позивача.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві та виділити в натурі належну їй частку житлового будинку на підставі доказів, що знаходяться в матеріалах справи, надала пояснення аналогічні викладеному в позові.

Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, пояснив, що варіанти виділу співвласникам часток в натурі, що запропоновані спеціалістом в висновках щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 10.01.2019 року з ним не погоджувались, і з таким поділом він не погоджується.

Вислухавши сторони, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

У відповідності до п. п. 10,11Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд на підставі ст. ст.12,13,43,81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 24.07.2014 року (цивільна справа № 372/2833/14-ц, провадження 2-990/14) житловий будинок АДРЕСА_1 було визнано спільною сумісною власністю подружжя та за позивачкою ОСОБА_1 було визнано право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку.

Вказані вище обставини підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.02.2018 року; технічним паспортом на житловий будинок від 17.01.2018 року; висновками щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна.

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

До аналогічного правового висновку прийшов Верховний Суд України у справі № 6-1443цс16, який викладений в постанові від 16.11.2016 року.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991 р. із змінами, виділ в натурі частки жилого будинку можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем в якості доказу висновки щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 10.01.2019 року № 2 та № 3 судом не береться до уваги, оскільки такі висновки не дають можливості встановити чи буде частка виділена відповідачу, у разі задоволення позову, окремою площею, ізольованою від приміщення позивача, чи буде мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення, чи не буде зменшена частка відповідача у разі виділу позивачу вказаних у позові приміщень частини будинку.

Позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що житловий будинок АДРЕСА_1 , що знаходиться на прилеглій до нього земельній ділянці, можливо поділити в натурі, тобто, що існує технічна можливість переобладнати це приміщення в окремі об`єкти нерухомого майна у розумінні статті 181 ЦК України, влаштувати окремий вхід та здійснити інші пов`язані з цим перепланування.

А призначену у справі за клопотанням позивача судову будівельно-технічну експертизу для з`ясування технічної можливості виділу в натурі частини житлового будинку з побутовими та господарськими будівлями, які належать позивачу, не було проведено у зв`язку з несплатою ним вартості експертизи за направленим експертною установою рахунком-фактурою.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду.

Відповідно до принципу диспозитивності суд не має права самостійно збирати докази, що стосуються предмета спору, крім випадків передбачених Цивільним процесуальним кодексом, в той час як позивач не скористалася своїм правом на проведення будівельно-технічної експертизи, не подала належних та достатніх доказів, щодо можливості виділу належної частки позивачу в житловому будинку.

Зважаючи на те, що позивачем не доведено можливості виділу в натурі 1/2 частини з житлового будинку АДРЕСА_1 ), суд дійшов висновку про необхідність відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. Зокрема судові витрати покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки у позові ОСОБА_1 судом відмовлено, то судовий збір слід покласти на останню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки будинку, що є у спільній частковій власності, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27.05.2021 року.

Суддя: