ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2547/19 Номер провадження 22-ц/814/24/21Головуючий у 1-й інстанції Троцька А.І. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Одринської Т.В.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

за участю секретаря судових засідань Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, -

за апеляційною скаргою представника прокуратури Полтавської області В. Харенка

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2020 року

В С Т А Н О В И В :

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що СВ прокуратури Полтавської області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000010 внесеного до ЄРДР 28.07.2014 року, з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 365 КК України, за фактом знищення колишнім слідчим прокуратури Кобеляцького району Полтавської області ОСОБА_2 з матеріалів кримінальної справи №04580007 за його обвинуваченням письмових показів позивача від 13.05.2004 року та від 21.05.2004 року. Зазначає, що у даному кримінальному провадженні старшим слідчим СВ прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 неодноразово виносились постанови про закриття кримінального провадження, які в подальшому скасовували слідчі судді. В подальшому, ОСОБА_3 було відведено, на даний час досудове розслідування у даному кримінальному провадженні доручено старшому слідчому слідчого відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 . Позивачем неодноразово направлялись на ім`я слідчого клопотання про проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій у кримінальному провадженні №0000010. Листами слідчих прокуратури у задоволенні клопотань було відмовлено, а після оскарження відмови ухвалами слідчих суддів було зобов`язано розглянути вказані клопотання у відповідності до вимог ст. 220 КПК України. Крім того прокуратурою, в порушення вимог ст. 220 КПК України було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання потерпілим в рамках вказаного кримінального провадження. Ухвалою слідчого судді було зобов`язано прокуратуру Полтавської області розглянути клопотання про визнання потерпілим. Проте, жодної інформації про результати виконання ухвал Октябрського районного суду м. Полтави від 23.07.2018 року, 22.08.2018 року та 03.09.2018 року позивач до цього часу не отримав.

Важає, що вказані ухвали доводять те, що слідчими та прокурорами прокуратури Полтавської області постійно вчиняється незаконна бездіяльність у частині невиконання усіх необхідних слідчих дій для завершення досудового розслідування у порушення вимог ст. 9 КПК України, допускається невиконання судових рішень, та продовжують прийматися незаконні процесуальні рішення, через що останні постійно скасовуються судом, внаслідок чого затягується досудове розслідування даної справи.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідачів на його користь 229515 грн. моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю органів прокуратури.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шлюхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2020 року судові витрати віднесено в рахунок держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у справі наявні докази, які вказують на незаконність дій та бездіяльність прокуратури Полтавської області, які виразилися у винесенні незаконних процесуальних рішень про закриття кримінального провадження, не вчиненні процесуальних дій у межах розслідування кримінального провадження, тощо. Наслідком таких дій та бездіяльності стало невиправдано тривале розслідування кримінального провадження, ініційованого за заявою позивача, що завдало останньому моральних страждань, які суд визначив у розмірі 1000 грн.

На вказане рішення представником прокуратури Полтавської області подано апеляційну скаргу, в якій посилається на на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Вважає, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції вірно встановив характер спірних відносин, однак, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди, факту завдання позивачу моральної шкоди та причинно-наслідкового звязку між ними.

Зазначає, що ухвали, на які суд посилається в оскаржуваному рішенні, підтверджують факт реалізації особою свого права на оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, яке передбачено нормами кримінально-процесуального законодавства

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 липня 2014 року до ЄРДР за № 0000010 з правовою кваліфікацією ч.1 ст.365 КК України на підставі ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 липня 2014 року внесені відомості за завою ОСОБА_1 від 14.04.2014 року за фактом знищення його письмових показів від 13 травня 2004 року та від 21 травня 2004 року, які давалися ним під час досудового розслідування кримінальної справи №04580007 колишнім слідчим прокуратури Кобеляцького району ОСОБА_2 ( а.с.8).

29 вересня 2014 року постановою старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області Безцінного І.В. закрито кримінальне провадження № 0000010 у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, яка ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 18 березня 2016 року вказану постанову скасовано ( а.с.10-11).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 21 березня 2018 року скасовано постанову старшого слідчого СВ прокуратури Полтавської області від 16.12.2016року про закриття кримінального провадження №0000010 та направити матеріали для продовження досудового розслідування. ( а.с.13).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 04 червня 2018 року відведено старшого слідчого першого слідчого відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 від проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000010 ( а.с.12).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 23 липня 2018 року зобов`язано прокурора Полтавської області (слідчого, прокурора) вчинити певну дію розглянути подане 21.05.2018 року клопотання про проведення слідчих (розшукових) і інших процесуальних дій у кримінальному провадженні №0000010 та прийняти процесуальне рішення і відповідності до вимог ст.220 КПК України ( а.с.14).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 23 липня 2018 року зобов`язано слідчого в ОВС СВ прокуратури Полтавської області Безцінного І.В. вчинити певну дію розглянути подане 14.05.2018 року клопотання про проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій у кримінальному провадженні №0000010 і прийняти процесуальне рішення, відповідно до вимог ст. 220 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 22 серпня 2018 року зобов`язано прокуратуру Полтавської області (слідчого, прокурора) вчинити певну дію розглянути подане 21.05.2018 року клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000010 і прийняти процесуальне рішення, відповідно до вимог ст. 220 КПК України ( а.с.15).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 03 вересня 2018 року зобов`язано слідчого в ОВС СВ прокуратури Полтавської області Безцінного І.В. та прокурора прокуратури Полтавської області вчинити певну дію розглянути подані 23.04.2018 року та 07.05.2018 року клопотання про проведення слідчих (розшукових) і інших процесуальних дій у кримінальному провадженні за №0000010, і прийняти процесуальне рішення у відповідності до вимог ст.220 КПК України ( а.с.16).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт заподіяння йому моральної шкоди неправомірними діями прокуратури, яку суд визначив, виходячи із засад розумності та справедливості, у розмірі 1000 грн.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

Разом із тим, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17 (провадження № 61-7053зпв18), від 31 жовтня2018 року у справі № 646/5224/17 (провадження № 61-7478св18), від 23 січня 2019 року у справі № 638/1413/17 (провадження № 61-42619св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 641/7772/17 (провадження № 61-40338св18), від 30 червня 2020 року у справі № 641/7984/17 (провадження № 61-36602св18), від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17-ц.

Таким чином, сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача матеріали кримінального провадження № 0000010 направлено для продовження досудового розслідування та розгляду клопотань поданих ОСОБА_1 в ході проведення слідчих (розшукових дій), не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, за висновком Верховного Суду, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач.

Вказаний висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, керуючись ст. 141 ЦК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратури необхідно стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2881, 50 грн.

Керуючись ст.ст 367, п.2 ч.1 ст. 374, п. 3, 4 ч.1 ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника прокуратури Полтавської області (на даний час Полтавська обласна прокуратура) В. Харенка задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 липня 2020 року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратури судові витрати за подачу апеляційної скарги у розмірі 2881,50 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.01.2021р.

Головуючий суддя : Т.В. Одринська

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов