Справа № 346/3752/20
Провадження № 2/346/197/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі:

головуючого - судді Веселова В.М.,

секретаря - Максим`юк М.А.,

представника позивачки ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Богородчанської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась з даним позовом, в якому зазначила, що вона з 18 листопада 2006 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . 11.11.2018 року шлюб між сторонами розірвано і син ОСОБА_5 знаходиться на повному утриманні матері. Відповідач участі у вихованні сина не бере, розвитком дитини не цікавиться. На даний час, дитину зараховано до 8 класу посаткової школи № 1 ім. Г.Сенкевича, у м. Гродзиськ-Мазовецький у 2020/2021 навчальному році та має право на проживання в орендованій позивачкою квартирі в АДРЕСА_1 . Виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку, як особистості. Тому просить суд ухвалити рішення, яким дозволити виїзд малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період із 20.12.2020 року по 20.12.2021 року за межі України до Республіки Польща та інших країн Європейського союзу та країн Шенгенського договору терміном на 40 днів без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути судові витрати.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі , просить їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні_заперечив позовні вимоги, вважає,що дитину можливо вивезти за межі України тільки в літній канікулярний період, оскільки дитина має низьку успішність.

Третя особа - Служба у справах дітей Богородчанської районної державної адміністрації подала до суду письмове клопотання про слухання справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримала,надавши до суду розпорядження, яким було затверджено висновок про надання згоди на виїзд дитини.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача, розглянувши копію наданого розпорядження про дозвіл на виїзд дитини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 18 листопада 2006 року. Спільне життя з відповідачем не склалося та шлюб між сторонами було розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11.11.2008 року (а.с. 12). Від спільного проживання з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12.07.2007 року Богородчанським відділом реєстрації актів цивільного стану районного управління юстиції (а.с. 10).

З часу розірвання шлюбу неповнолітня дитина проживає виключно з позивачкою та перебуває на її повному утриманні.

Рішенням Богородчанського районного суду від 28 квітня 2009 року стягується із відповідача на корить позивачки аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 14).

На підставі вищезазначеного рішення було видано виконавчий лист від 14.05.2009 року (а.с. 15).

До 01 лютого 2020 року відповідач надавав нотаріальну згоду на тимчасовий виїзд за кордон до Польської Республіки їхнього неповнолітнього сина, що підтверджується заявою від 30.10.2019 року (а.с. 16).

Відповідно син ОСОБА_5 часто подорожував з матір`ю, позивачкою по справі, за кордон, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_8 , серія НОМЕР_2 , з відповідними відмітками про перетин кордону (а.с. 17).

Позивачка орендує квартиру в АДРЕСА_1 , що підтверджується заявою про місце проживання від 30 червня 2020 року, а також, договором оренди від 07/122019 року (а.с. 19-21). Право на проживання в орендованій квартирі, також має їхній неповнолітній син, ОСОБА_9 .

Дитиною були подані документи на отримання візи, оскільки, його зараховано до 8 класу початкової школи № 1 ім. Г. Сенкевича у м. Гродзиськ-Мазовецький у 2020/2021 навчальному році, що підтверджується заявою від 30 червня 2020 року(а.с. 22).

Позивачка має право на проживання в Республіці Польща, планує з сином відвідати Польщу, де вони будуть проживати АДРЕСА_1 , під час чого зможе показати їхньому сину життя в іншій країні, що сприятиме культурному розвитку дитини.

Однак, відповідач відмовляється надавити нотаріальну згоду на тимчасовий виїзд за кордон до Польської Республіки їхнього неповнолітнього сина.

Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України Про охорону дитинства батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Як зазначено ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Позивачка, як мати дитини, зобов`язана згідно ст.ст.150, 180 СК України утримувати та виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Позивачка ОСОБА_3 виконує та бажає виконувати і в подальшому свій материнський обов`язок і, як мати неповнолітнього сина ОСОБА_8 , бажає разом з сином здійснити поїздку до Республіки Польща. Для виїзду неповнолітнього ОСОБА_8 за межі України необхідна згода батька, відповідача ОСОБА_2 .

Згідно ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України оформлення проїзних документів дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання її батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Крім того, порядок виїзду за кордон дітей та громадян України визначено Законом України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ та постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України.

В правовому висновку Верховного Суду України, постанова від 12.04.2017 у справі № 6-15цс17, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції. ВСУ зазначив, що відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. ВСУ зауважив, що дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як за волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема, проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Також ВСУ зазначив, що дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Крім цього, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд із зазначенням його початку й закінчення. З цим погодився Верховний Суд у постанові № 705/2898/17 від 23.04.2018р.,яка є правовою позицією.

У відповідності до ст.411 ч.5 ЦПК України в ред.2017 р. висновки суду касаційної інстанції є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Таким чином, законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення. Такі положення законодавства України відповідають міжнародному праву, зокрема нормам Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року.

Щодо заперечення батька про низьку успішність дитини, то суд зазначає, що протягом 2020 року на території України , в зв`язку з пандемією CОVID-19, у весняний період вводився жорсткий локдаун,а в осінній період Івано-Франківська область декілька разів попадала в червону зону, внаслідок чого навчання припинялось і переходило на дистанційне.

Для можливості виготовлення проїзних документів на ім`я неповнолітнього ОСОБА_8 дозвіл на це згідно п.18-20 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення слід надати матері дитини - позивачці ОСОБА_3 .

У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ст.ст. 1, 2 Закону України Про охорону дитинства, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.ст. 3, 151,153, ч. 2 ст. 155, ч. 3 ст. 157,161 Сімейного кодексу України, правового висновку ВСУ по постанові від 12.04.2017 у справі № 6-15цс17,правового висновку ВС по постанові № 705/2898/17 від 23.04.2018р. та керуючись ст.ст. 141,239,247 ч.1,263,264,265,268,411 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Надати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дозвіл на виїзд малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , терміном на 40 днів за межі України до Республіки Польща без згоди та супроводу батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 жителя АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_3 , 840 гривень 80 коп. судового збору та 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 26 січня 2021 року.

Суддя Веселов В. М.