Апеляційне провадження № 22-ц/824/2934/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Київ

Унікальний номер 757/44879/19-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва, постановлену 29 жовтня 2020 року в приміщенні суду під головуванням судді Батрин О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ФГВФО, УО ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» Кашути Д.Є. про захист прав споживачів.

28.10.2020 від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 29 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити судове рішення про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд неправомірно відмовив йому у захисті його порушених прав, оскільки ним надано всі необхідні докази на підтвердження наявності підстав для забезпечення позову.

Вказує, що суд першої інстанції помилково вважав, що він має сплачувати судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову, оскільки предметом спору є захист прав споживачів, а споживачі звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях.

Застосована стаття 151 ЦПК не стосується та не містить питання щодо судового збору.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справ до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви ОСОБА_1 виходив з того, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, а саме, така заява не оплачена судовим збором.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно до вимог ч. 6 ст. 151 ЦПК України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з заявою 28.10.2020 ОСОБА_1 судовий збір за подачу вказаної заяви не сплачено, що підтверджується відсутністю документу, який підтверджує сплату судового збору.

Як на підставу звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 посилався на положення ч.3 ст. 22 «Про захист прав споживачів», оскільки вважав, що законом передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів по справам про захист прав споживачів.

Проте, таке тлумачення норм права виконано на розсуд позивача, при цьому не ґрунтується на нормах діючого законодавства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Наведений ОСОБА_1 у заяві про повернення судового збору за подачу апеляційної скарги (ас.95) висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/24881/16-ц стосується лише подачі позовної заяви, апеляційної скарги на судове рішення за наслідками розгляду справи по суті та оскарження судового рішення апеляційної інстанції в касаційному порядку.

Вказана постанова містить посилання на те, що у статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз положень зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, визначеному статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норму про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що вони звільняються від сплати судового збору з метою захисту їх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» були замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певної категорії осіб щодо сплати судового збору.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Стадії цивільного процесу об`єднані єдиним завданням - справедливим розглядом і вирішенням цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 «Про захист прав споживачів», статті 1 ЦПК України, у редакції на час постановлення оскарженої ухвали, стаття 2 ЦПК України, у редакції на час розгляду справи Верховним Судом).

Частина 2 статті 2 та ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» містить вичерпний перелік підстав для звільнення від сплати судового збору, серед яких відсутня така підстава, як подання заяви про забезпечення позову, а також апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення позову.

Частиною 9 ст. 153 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

А тому висновок суду про повернення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову як такої, що не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, є обґрунтованим та законним.

Посилання скаржника на те, що судом було відмовлено йому у забезпеченні позову без урахування всіх доводів заяви щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції було постановлено ухвалу про повернення заяви, а не про відмову у її задоволенні.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, які правильно застосовані.

Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи та нормам процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін. Підстави для повернення за заявою ОСОБА_1 судового збору за розгляд апеляційної скарги (22-з/824/118/2021) відсутні у зв`язку з викладеним вище.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді: