КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/5493/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Мостової Г.І., Суханової Є.М., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованість за договором про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки Visa № 00-034593-02 від 13.07.2012 року про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки Visa, що виникла за період з 13 липня 2012 року по 21 липня 2015 року, зокрема, прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 126 769,10 грн, заборгованість за процентами - 763,89 грн, штраф за виникнення простроченої заборгованості - 17 930,44 грн, штраф за несанкціонований овердрафт ( передліміт ) - 80, 77 грн.

22 червня 2020 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з заявою про заміну стягувача у цій справі з ПАТ «Енергобанк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» щодо виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року, посилаючись на договір про відступлення прав вимоги від 18 травня 2018 року №21, укладеного між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ«ФК «Довіра та Гарантія», відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги за договором про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки Visa №00-034593-02 від 13.07.2012 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження в цій цивільній справі задоволено.

Замінено стягувача - ПАТ «Енергобанк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні з виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що положеннями ч. 1 ст. 442 ЦПК України встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

З огляду на те, що право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки Visa №00-034593-02 від 13.07.2012 року відступлено новому кредитору ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі договору про відступлення прав вимоги від 18 травня 2018 року №21, укладеного між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ«ФК «Довіра та Гарантія», суд першої інстанції дійшов висновку про можливість заміни у виконавчому провадженні стягувача ПАТ «Енергобанк» його правонаступником - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заявлених вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» просило суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 21 грудня 2015 року у справі №756/10203/15-ц позов ПАТ «Енергобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки Visa №00-034593-02 від 13.07.2012 року задоволено та стягнуто з відповідачки прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 126 769 грн. 10 коп., заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 763 грн. 89 коп., штраф за виникнення простроченої заборгованості у розмірі 17 930 грн. 44 коп., штраф за несанкціонований овердрафт у розмірі 80 грн. 77 коп. та судовий збір у розмірі 1 455 грн. 44 коп. ( а.с. 78-80 т. 1 ).

01 грудня 2016 року Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2/756/5084/15 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «Енергобанк» ( а.с. 198 т. 2 ).

Постановою державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Негодою Ольгою Олександрівною від 29 грудня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №756/10203/15-ц, виданого 01 грудня 2016 року на виконання зазначеного рішення суду, де стягувачем зазначено ПАТ «Енергобанк» ( а.с. 52 т. 2 ).

18 травня 2018 року між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення прав вимоги №21, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги за договором про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки Visa №00-034593-02 від 13.07.2012 року ( а.с.194-197 т. 2 ).

Відповідно до додатку №1 договору про відступлення прав вимоги від 18 травня 2018 року №21, укладеного між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», ПАТ «Енергобанк» відступило, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» прийняло право вимоги за кредитним договором № 00-034593-02 від 13 липня 2012 року, де позичальником є ОСОБА_1 ( а.с. 197 т. 2 ).

Вирішуючи заявлені апеляційні вимоги, суд другої інстанції вважає за необхідне зазначити наступне правове обґрунтування ухваленого судового рішення по справі.

Так, ч.ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником, а заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона ( заінтересована особа ), державний або приватний виконавець.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Виходячи із змісту цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Відтак, на переконання апеляційного суду, заявлені правонаступником кредитора вимоги щодо заміни сторони у виконавчому провадженні ґрунтуються на наданих суду доказах, які відносяться ним до числа належних, допустимих, достовірних та достатніх згідно положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, які підтверджують зазначені заявником обставини правонаступництва боргових зобов`язань за правочином.

При цьому, суд другої інстанції погоджується з доводами апелянта про те, що суд розглянув заяву за відсутності належного повідомлення боржника про дату, час та місце засідання суду, що позбавило ОСОБА_1 можливості брати участь в розгляді справи, а зазначена обставина є обов`язковою правовою підставою для скасування судового рішення відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст 376 ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене та встановлені судом апеляційної інстанції обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що заявлені вимоги апелянтки щодо скасування ухвали за цими обставинами підлягають задоволенню за їх обґрунтованістю.

При цьому, заявлені вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження, з точки зору підлягають задоволенню апеляційним судом, оскільки вони ґрунтуються на зазначених доказах про справі та положеннях цивільно-процесуального законодавства, зокрема, ст. 374 ЦПК України.

Не можуть бути правовою підставою для залишення без задоволення заяви товариства, як зазначає ОСОБА_1 , відсутність належних доказів здійснення оплати та отримання банком зазначених коштів сторонами договору про відступлення прав вимоги від 18 травня 2018 року № 21, укладеного між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», оскільки названий правочин є правомірним у відповідності до положень ст. 204 ЦК України, т.я. його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.

Не свідчать про обгрунтованість її посилання на розгляд аналагоічних вимог раніше, положення постанови Верховного суду від 17 січня 2020 року у справі №916/2286/16, неповідомлення про заміну кредитора, сумнів в достовірності доказів, наданих заявником, як підстави для залишення заявлених вимог без задоволення, оскільки вони спростовуються названими доказами судом апеляційної інстанції та неодноразовими зверненнями товариства до суду.

Окрім цього, як зазначено в п. 4.1 договору від 18 травня 2018 року, ціна договору в 2 055 200 грн сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором ( а.с. 194-195 т. 2 ).

Проведення розрахунку між сторонами зазначеного правочину підтверджується платіжним дорученням №2581374 від 18 травня 2018 року ( а.с. 196 т. 2 ).

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити положення ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», як підставу для задоволення заявлених товаприством вимог, згідно якої виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження лише в частині необхідності скасування судового рішення, унаслідок чого ухвала місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення заявлених вимог у відповідності до положень ст.ст. 374, 376 ЦПК України та названих положень матеріального та процесуального права за встановлених судом другої інстанції обставинам.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення, яким задовольнити заявлені вимоги.

Замінити стягувача у справі №756/10203/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Г.І. Мостова

Є.М. Суханова