печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2021 р. Печерський райпонний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

при секретарі судового засідання - Брачун О. О.,

розглянувши у підготовчому засіданні у залі суду у м. Києві заяву позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб: Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування) та печерська районна у м. Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування) про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вказана справа.

Позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод, ОСОБА_1 у побаченнях, спілкуванні та проведенні часу разом із дітьми, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- встановлення графіку перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком, ОСОБА_1 з 10 години 00 хвилин п`ятниці до 20 години 00 хвилин неділі.

Заява обґрунтовувалась тим, що протягом 2018 року мати почала чинити перешкоди батьку у спілкуванні з дітьми та участі у їх виконанні, внаслідок чого позивач був вимушений звернутися до органу опіки та піклування для захисту своїх батьківських прав та інтересів дітей.

Восени 2020 року ситуація загострилася, оскільки наприкінці 2019 року відповідач змінила віру та прийняла іслам. На переконання позивача, вказане обумовлено новими стосунками відповідача із громадянином Російської Федерації, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , релігійне ім`я - ОСОБА_5 , із яким вона спільно проживала на той час та перебувала у релігійному шлюбі. Принагідно варто зазначити, що ОСОБА_5 сповідує одну із радикальних течій ісламу. Ним було здійснено втручання у виховання дітей, що знайшло своє підтвердження під час особистої розмови між позивачем та вказаною особою.

З грудня 2020 року мати змінила місце проживання молодшого сина та не повідомляє про його місцезнаходження, а також умови та стан, у яких перебуває дитина. Точне місце перебування старшої доньки станом на дату подання позовної заяви батьку аналогічно не відомо.

Станом на дату подання цієї заяви доступ до молодшого сина у позивача відсутній, із старшою донькою позивачу вдалося встановити нерегулярний контакт.

Заходи позасудового захисту прав та законних інтересів позивача на контакт з дітьми виявилися безрезультатними, що підтверджується письмовими доказами, доданими до позовної заяви.

Позивач переконаний, що з кожним днем, коли батько не допускається до дітей, родинні зв`язки стають дедалі слабкішими, діти відвикають від батька, починають сприймати його як сторонню особу.

Позивач має побоювання, що у разі задоволення його позовної заяви та визначення місця проживання дітей разом із батьком, у дітей може виникнути внутрішній опір під час їх передачі позивачу. Крім того, тривале відсторонення дітей від батька, позбавлення їх батьківської любові та піклування формує у дітей невірне уявлення про роль батька у стосунках із дітьми, що може в подальшому призвести до відсторонення від власних дітей.

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

За приписами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Згідно зі статтею 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частин другої та третьої статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Суд враховує, що незважаючи на те, що позивач проживає окремо від своїх дітей, він має обов`язки, встановлені сімейним законодавством, щодо їх виховання, за ухилення від яких передбачена відповідальність, адже він не усунутий та не позбавлений батьківських прав.

Згідно із висновками, викладеними у Постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19, у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітніх дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітніх дітей, Верховний Суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір, а невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії з перешкоджання позивачу у побаченнях, спілкуванні та проведенні часу разом із дітьми може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про задоволення вимог позову про визначення місця проживання дітей разом із батьком, адже за період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, буде втрачено емоційний контакт батька з дітьми, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви, а відтак заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Вимоги заяви про встановлення графіку перебування дітей із позивачем задоволенню не підлягають, оскільки мають вирішуватись у межах окремого цивільно-правового спору, із наданням відповідного висновку органу опіки та піклування щодо доцільності такого заходу та найбільш сприятливого для інтересів дітей графіку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), за участі третіх осіб: Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування) (адреса: 02094, м. Київ, бульв. Праці, буд. 1/1; ) та Печерська районна у м. Києві державна адміністрація (як орган опіки та піклування) (адреса: 01010, м. Київ, вул. М. Омеляновича-Павленка, буд. 15; ) про визначення місця проживання дитини - задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на вчинення перешкод, ОСОБА_1 у побаченнях, спілкуванні та проведенні часу разом із дітьми, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень, її оскарження не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Суддя С. В. Вовк