ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 січня 2021 року

м. Харків

справа № 631/1477/18

провадження № 22-ц/818/721/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 03 вересня 2020 року в складі судді Мащенко С.В.,

у с т а н о в и в :

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача на її користь індексацію аліментів, визначену в твердій грошовій сумі за період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2019 року в розмірі 5 365,67 грн; аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 01 лютого 2019 року з урахуванням індексу споживчих цін, що склався за період з червня 2016 року до 01 грудня 2018 року - 131,9 %, в сумі 1 582,80 грн щомісячно.

Позов мотивовано тим, що 06 травня 2015 року Нововодолазьким районним судом Харківської області видано виконавчий лист за рішенням цього ж суду від 22 квітня 2015 року у справі № 631/146/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 200,00 грн щомісячно, починаючи з 27 січня 2015 року до повноліття дитини. 14 травня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області відкрито виконавче провадження № 47511024. Зазначає, що відповідач часто змінює роботу, працює без оформлення трудових договорів, самостійно сплачує аліменти, про що надає квитанції або їх копії державному виконавцю. Отже станом на 28 грудня 2018 року ОСОБА_2 сплачував аліменти без врахування індексації, яка з грудня 2016 року становить 4,0 %.

28 серпня 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на позов, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив мотивовано тим, що свої обов`язки щодо сплати аліментів він виконує належним чином, заборгованості не має, про що свідчить відповідна довідка виконавчої служби, та бере участь у вихованні дитини. Стягнення індексації суттєво вплине на його фінансове становище, яке погіршилось внаслідок запровадження карантинних обмежень та його звільнення з роботи. Вважає, що не повинен відповідати за ріст інфляції, так як вона сталась не з його вини. Також зазначає, що суд першої інстанції не має приймати до уваги розрахунок, проведений позивачем, оскільки ОСОБА_1 не є експертом в економічній галузі.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 03 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що індексації підлягають аліменти в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, починаючи з місяця, в якому їх призначено, а також з 12 червня 2016 року набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі». За період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2019 року індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (зі змінами, внесеними Законом України № 911-VIII від 24 грудня 2015 року), тобто 103 %, а тому сплачені відповідачем на користь позивача у цей період аліменти у твердій грошовій сумі індексації це підлягають.

29 вересня 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку загального позовного провадження, хоча вона є малозначною та підлягала розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач подав відзив на позовну заяву з порушенням строку, встановленого в ухвалі від 18 березня 2019 року, та не надав доказів на підтвердження заперечень, однак суд першої інстанції надав відзиву оцінку в ухваленому рішенні. Також, суд першої інстанції не скористався наданим йому правом, передбаченим статтями 77, 78 ЦПК України, та не залучив до розгляду справи спеціаліста з питань індексації, що призвело до помилкового висновку про недоведеність позовних вимог.

05 листопада 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Апелянтом не наведено доводів, які є підставою для скасування рішення суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 03 вересня 2020 року за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України та частини першої статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 06 травня 2015 року Нововодолазьким районним судом Харківської області видано виконавчий лист за рішенням цього ж суду від 22 квітня 2015 року у справі № 631/146/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 200,00 грн щомісячно, починаючи з 27 січня 2015 року до повноліття дитини.

Відповідно до довідки начальника Нововодолазького РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області Пікалова О. В. з червня 2016 року по 01 грудня 2018 року ОСОБА_2 сплатив, а ОСОБА_1 отримала в рахунок аліментів за виконавчим листом № 631/146/15-ц грошову суму в розмірі 36 000,00 грн (по 1 200,00 грн щомісячно).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

До 12 червня 2016 року спеціального закону про індексацію аліментів не було, а діяв Закон України «Про індексацію грошових доходів населення».

У частині першій статті 2 цього закону визначені об`єкти індексації грошових доходів населення; при цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, до цих об`єктів не відносився.

Однак, Верховний Суд України у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, прийнятій у справі № 6-113цс13, висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі Порядок).

17 травня 2016 року прийнято Закон України № 1368 - VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі», пунктом 1 розділу І якого внесено зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Цим Законом, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, включений до переліку об`єктів індексації, визначених у частині першій статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Закон України від 17 травня 2016 року № 1368-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» набрав чинності 12 червня 2016 року.

Відповідно до положень частин першої четвертої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (у редакції, чинній до 24 грудня 2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911 VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у частині першій статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» величину «101» замінено величиною «103».

Таким чином, з правового аналізу статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» слідує, що індексація аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, проводиться лише у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 101 % до 24 грудня 2015 року, а з 24 грудня 2015 року така індексація проводиться у разі перевищення 103 %.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, просила стягнути з відповідача індексацію аліментів, визначену в твердій грошовій сумі за період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2019 року в розмірі 5 365,67 грн.

Відповідно до загальнодоступних даних, розміщених на офіційному вебпорталі Держстату України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки:«http://www.ukrstat.gov.ua», у період часу з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2019 року обчислені такі індекси споживчих цін: грудень 2016 року - 100,9%; січень 2017 року - 101,1%; лютий 2017 року - 101,0%; березень 2017 року - 101,8%; квітень 2017 року - 100,9%; травень 2017 року - 101,3%; червень 2017 року - 101,6%; липень 2017 року - 100,2%; серпень 2017 року - 99,9%; вересень 2017 року - 102,0%; жовтень 2017 року - 101,2%; листопад 2017 року - 100,9%; грудень 2017 року - 101,0%; січень 2018 року - 101,5%; лютий 2018 року - 100,9%; березень 2018 року - 101,1%; квітень 2018 року - 100,8%; травень 2018 року - 100,0%; червень 2018 року - 100,0%; липень 2018 року - 99,3%; серпень 2018 року - 100,0%; вересень 2018 року - 101,9%; жовтень 2018 року - 101,7%; листопад 2018 року - 101,4%; грудень 2018 року - 100,8%; січень 2019 - 101,0%.

Отже, оскільки за період з 01 грудня 2016 року по 31 січня 2019 року індекс споживчих цін жодного місяця не перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (зі змінами, внесеними Законом України № 911-VIII від 24 грудня 2015 року), тобто 103 %, тому сплачені відповідачем на користь позивача у цей період аліменти у твердій грошовій сумі індексації це підлягають.

Також, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 01 лютого 2019 року з урахуванням індексу споживчих цін, що склався за період з червня 2016 року до 01 грудня 2018 року - 131,9 %, в сумі 1 582,80 грн щомісячно.

Разом з тим, щомісячний розмір аліментів визначений рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 06 травня 2015 року, яке ОСОБА_1 в установленому законом порядку не оскаржила.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не залучив до розгляду справи спеціаліста з питань індексації, судова колегія не приймає.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Пунктом 3 частини другої вказаної статті передбачено, що висновки експертів є одним із засобів доказування.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, суди не збирають докази самостійно, оскільки це є порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу в порядку загального позовного провадження, яка є малозначною та підлягала розгляду в порядку спрощеного провадження, прийняття відзиву на позовну заяву з порушенням вимог статті 178 ЦПК України, судова колегія зазначає таке.

Частиною другою статті 376 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

В частині третій вказаної статті викладений перелік порушень норм процесуального права, які є обов`язковими для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Доводи про порушення норм процесуального права, викладені в апеляційній скарзі, не є підставою для скасування законного рішення суду першої інстанції, ухваленого з дотриманням норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись п. 1 ч. 4 ст. 274, ст. 367, ч. 1 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 03 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 січня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук