СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3736/21

пр. № 2-о/759/417/21

24 травня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бабич Н.Д.

за участі секретаря судового засідання - Кучерук Н.П.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Сумської області Степаненко Тетяна Іванівна про встановлення факту родинних відносин та спільного проживання,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до Святошинського районного суду м. Києва в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про встановлення факту родинних відносин, як доньки та матері, між нею та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також факту їх спільного проживання.

В обґрунтування заяви посилається на те, що в лютому 2020 року ОСОБА_1 від сусідів по селу, де раніше мешкала ОСОБА_3 , стало відомо про те, що у матері був земельний сертифікат, але у заявника не було ніяких документів на підтвердження.

За результатами звернень до відповідних органів стало відомо, що дійсно на ОСОБА_3 зареєстрований сертифікат на земельну частку (пай) серія СМ №0108861 за №502 від 12.09.1996 року розміром 3,0289 в умовних кадастрових гектарах та згідно експлікації земель має кадастрові коди, а саме:

- :09:003:0015 площа - 1,4496 Га;

- :04:002:0001площа - 1,5793 Га.

В серпні 2020 року заявник звернулась до приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Сумської області Степаненко Тетяни Іванівни з заявою про відкриття спадщини від 03.06.2020 за місцем розташування нерухомого майна, однак листом-роз`ясненням № 238 від 30.08.2020 їй було відмовлено в оформленні спадкових прав на майно померлої ОСОБА_3 спадщини, у зв`язку з тим, що за наданими документами неможливо встановити, а ні місце відкриття спадщини, а ні факт прийняття спадщини та підстави для закликання до спадкоємства, посилаючись в тому числі на Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом МЮУ від 18.06.1994 за № 18/5, яка була чинна у 2002 році. Крім цього, в листі - роз`ясненні нотаріус зазначила, що в наданих документах, які підтверджують родинні відносини спадкодавця (матері) та спадкоємиці ОСОБА_1 (доньки) є розбіжності в написанні призвіща, ім`я та по батькові спадкодавця, а саме: свідоцтво про народження видано на ім`я ОСОБА_1 , в якому призвіще ім`я та по батькові їй матері зазначено « ОСОБА_3 », а в свідоцтві про смерть прізвище зазначено « ОСОБА_3 ».

У своїй заяві ОСОБА_1 посилається на п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно з яким спадкові правовідносини регулюються ЦК України після 1 січня 2004 року , якщо спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, то такі правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. В свою чергу, відповідно до ст. 526 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на момент смерті ОСОБА_3 у 2002 році, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини, а відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року однією із дій, що свідчить про прийняття спадщини є фактичний вступ в управління або володіння майном.

Відповідно до ст. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом МЮУ від 18.06.1994 за № 18/5 свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, в тому числі таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути в тому числі копія рішення суду про встановлення своєчасного прийняття спадщини та місця відкриття спадщини, тобто встановлення факту того, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Доказом наявності родинних зв`язків в тому числі є рішення суду про встановлення родинних зв`язків між спадкоємцем та спадкодавцем.

Таким чином, заявник вважає, що відсутність встановленого факту родинного зв`язку між ОСОБА_1 як доньки, померлої ОСОБА_3 , як матері, а також відсутність встановленого факту їх спільного проживання на момент смерті ОСОБА_3 , як спадкодавця за законом, позбавляють Заявника набути прав спадкоємця та відповідно прав на майно спадкодавця, у зв`язку з чим Заявник звернулася до суду з даною заявою.

Заявник та її представник в судовому засіданні підтвердили обставини викладені в заяві, просили суд заяву задовольнити.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, натомість надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.50).

Суд, заслухавши пояснення заявника та її представник, показання свідків, дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Товста, Сумської області народилася ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1 ), що підтверджується копіями її паспорту (а.с. 11-13), свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 від 28.06.1968, свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 28.01.2020 (видано повторно) (а.с. 10, 14).

За даними свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 28.01.2020 матір заявника записана, як « ОСОБА_3 », а сама заявник записана, як « ОСОБА_1 » (а.с.10).

ОСОБА_3 померла у віці 87 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 10.10.2002р. НОМЕР_3 , виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві. Відповідно до зазначеного свідоцтва про смерть померлою є ОСОБА_3 (а.с. 6).

Отже, судом встановлено, що дійсно є розбіжності в написанні прізвища, ім`я та по батькові спадкодавця, а саме: свідоцтво про народження видано на ім`я ОСОБА_1 , в якому прізвище ім`я та по батькові її матері зазначено « ОСОБА_3 », а в свідоцтві про смерть прізвище зазначено « ОСОБА_3 ».

Судом встановлено, що 06.05.2000 спадкодавцем ОСОБА_3 було складено заповіт від 06.05.2000, зареєстрований в реєстрі за № 1е-1009, який був складений за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з незрячістю ОСОБА_3 підписаний гр. ОСОБА_6 , що засвідчено державним нотаріусом 11-ї Київської державної нотаріальної контори Солонець Т.М. Відповідно до даного заповіту ОСОБА_3 заповідала заявнику свій будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах копією заповіту (а.с.22).

В подальшому, 22.09.2000 році 1/2 будинку в с. Велика Чернечинна була продана, що підтверджується наявною копією 1-го аркушу договору купівлі-продажу Ѕ будинку від 22.09.2000. (а.с. 23).

Згідно з відповіддю Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації № 104/22-94 від 02.02.2021 ОСОБА_3 була офіційно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 2000 року до 15.01.2002 (а.с.8).

Судом встановлено що згідно з відмітками у паспорті заявника, серії НОМЕР_4 , виданий Мінським РУ ГУ МВС України в м. Києві, 04.07.2000, остання була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 в період з 25.02.1986 до 15.01.2002 (а.с. 13).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до 15.01.2002 року проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Причиною вибуття з адреси АДРЕСА_1 стало те, що ця квартира була продана заявником та придбана інша квартира за адресою АДРЕСА_3 , яка на той час ще будувалася та право власності на неї було отримано лише у 2003 році, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 11.03.2003 на квартиру за адресою АДРЕСА_3 . За даних обставин, заявник разом із ОСОБА_3 переїхали в січні 2002 року за адресою АДРЕСА_4 , де на той час мешкала і зараз мешкає разом зі своєю родиною донька заявника - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до одруження - « ОСОБА_1 », що підтверджується копією паспорту ОСОБА_8 та свідоцтвом про шлюб (а.с.16-21).

Як показала свідок ОСОБА_8 , допитана у судовому засіданні 24.05.2021, за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 та Заявник проживали разом до моменту смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, у квітні 2020 року заявник зверталась до Святошинського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану ЦМУ МЮ у м. Києві з метою внесення змін до актового запису цивільного стану, які полягали в тому, щоб змінити зазначене у свідоцтві про народження серія НОМЕР_2 від 28.01.2020 виданого повторно прізвище та ім`я у графі народженого « ОСОБА_1 » змінити на « ОСОБА_1 », тобто на ПІБ, яке мала заявник до одруження, а зараз має ПІБ « ОСОБА_1 » (копія свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 від 28.06.1968), батько - ОСОБА_4 , мати ОСОБА_3 , яка у свідоцтві про народження серія НОМЕР_2 від 28.01.2020 виданого повторно зазначена як « ОСОБА_3 ».

Згідно з Висновком від 15.04.2020 складеного Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЦМУ МЮ у м. Києві заявнику було відмовлено у внесені змін до актів цивільного стану, тому що згідно з наданим повторно свідоцтвом про народження, призвіще та ім`я заявниці « ОСОБА_1 », що не відповідає дійсному до одруження прізвищу та імені заявниці, також не вірно вказане прізвище померлої ОСОБА_3 , а саме: « ОСОБА_3 », та по-батькові « ОСОБА_3 » (а.с. 29).

У червні 2020 року представник заявника за довіреністю, ОСОБА_3 , звернувся до Українського бюро лінгвістичних експертиз, яке надало експертний висновок № 056/891-а/2 від 11.06.2020 року, згідно з яким записи прізвища, імені, по батькові українською мовою, а саме: ОСОБА_3 і ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 у документах, а саме: свідоцтво про народження (повторно), свідоцтво про одруження, свідоцтво про смерть, заповіт, є ідентичними, а розбіжності виникли в наслідок документальної фіксації фонетичних варіантів прізвища, імені, по батькові під впливом особливостей усного мовлення діалектного ареалу де було зроблено ці записи (а.с. 30).

Таким чином, згідно з висновком заявник, яка має ПІБ: ОСОБА_1 , та мала до одруження ПІБ: ОСОБА_1 , є тією ж самою особою, що зазначена в свідоцтві про народження (повторно) серія НОМЕР_2 від 28.01.2020 у графі ПІБ народженого « ОСОБА_1 », а померла, ОСОБА_3 , яка зазначена у свідоцтві про смерть серія НОМЕР_5 від 10.10.2002, є тією ж самою особою, що зазначена в свідоцтві про народження (повторно) заявника серія НОМЕР_2 від 28.01.2020 у графі «мати» - « ОСОБА_3 ».

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 надали покази про те, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є донькою та матір`ю, а також те, що заявник та її матір багато років проживали разом, заявник з причини того, що матір була хвора доглядала свою матір до самої смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та на той час вони проживали за адресою АДРЕСА_4 .

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 інших осіб, які б подавали або могли б подати заяву на спадщину немає.

Так, відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України № 1618-IV від 18.03.2004 (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідного з п. 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до частини другою цієї ж статті ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зокрема, відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21) суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 30 від 30.05.2008 справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

В даному випадку встановлення юридичного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право тапісля смерті ОСОБА_3 інших осіб, які б подавали або могли б подати заяву на спадщину немає.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У відповідності до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Як вбачається з матеріалів справи встановлення факту родинних відносиняк доньки та матері, між заявником та ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , та факти їх спільного проживання до моменту смерті ОСОБА_3 необхідно для отримання ОСОБА_1 спадщини у вигляді земельної частки (паю) розміром 3,0289 в умовних кадастрових гектарах та згідно експлікації земель має кадастрові коди, а саме: :09:003:0015 площа - 1,4496 га, :04:002:0001 площа 1,5793 га. Нотаріусом відмовлено в оформленні спадкових прав на майно померлої ОСОБА_3 спадщини через неможливість встановлення за наданими документами місця відкриття спадщини, факту прийняття спадщини та підстави для закликання до спадкоємства, а також у зв`язку з наявністю розбіжностей в наданих документах, які підтверджують родинні відносини спадкодавця (матері) та спадкоємця (доньки) - ОСОБА_1 при написанні прізвища, ім`я, по батькові спадкодавця.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Наявні в матеріалах справи копії документів, надані на підтвердження факту родинних відносин та факту спільного проживання суд вважає належними та допустимими, які у своїй сукупності у повній мірі підтверджують факт родинних відносин, як доньки та матері, між Заявником та ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , та факти їх спільного проживання до моменту смерті ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Необхідною умовою для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем до моменту смерті ОСОБА_3 (спадкодавця), тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 є доведеність факту постійного спільного проживання.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.12.2019 у справі № 303/1816/17 (провадження № 61-35690св18) місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

В той же час, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 10.01.2019 у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) дійшов категоричного висновку про те, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця (позивач) за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Факт спільного проживання Заявника - ОСОБА_1 разом із спадкодавцем - ОСОБА_3 з 2000 року до 15.01.2002 підтверджується довідкою Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації № 104/22-94 від 02.02.2021 та відмітками у паспорті ОСОБА_1 . В січні 2002 року заявник разом із ОСОБА_3 переїхали за адресою АДРЕСА_4 , де на той час мешкала і зараз мешкає разом зі своєю родиною донька заявника - ОСОБА_8 (до одруження - « ОСОБА_8 »), що підтверджується копією паспорту ОСОБА_8 НОМЕР_6 , виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в м. Києві 25.09.1997, свідоцтвом про народження ОСОБА_8 серія НОМЕР_7 від 11.02.1969 та свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_8 від 15.08.1987. ОСОБА_3 та заявник проживали разом до моменту смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дані обставини підтверджуються показами свідків, які ніким не оспорюються.

За таких обставин суд приходить до висновку, що факт родинних відносин, як доньки та матері, між заявником та ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , та факти їх спільного проживання до моменту смерті ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджуються належними та допустимими доказами.

Встановлення даних фактів має для заявника юридичне значення, оскільки від цього залежить її право на спадщину, а тому суд вважає, що заяву слід задовольнити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 1222, 1225, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 76, 77, 79, 80, 81, 293-294, 315, 316, 318, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та спільного проживання, - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, як доньки та матері, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_9 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Мінським РУ ГУ МВС України в м. Києві 04.07.2000, яка у свідоцтві про народження (повторно) від 28.01.2020 серія НОМЕР_10 зазначена як народжена « ОСОБА_1 », та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Києві, та зазначена у свідоцтві про народження заявниці (повторно) від 28.01.2020 серія НОМЕР_10 , у графі «мати», як « ОСОБА_3 ». Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем, разом із ОСОБА_3 , у АДРЕСА_4 на момент смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів шляхоч подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя Н.Д.Бабич