Справа №295/4074/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складi:

головуючого - суддi Перекупка І.Г.,

при секретарi судового засідання Українця Р.Р.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в приміщені Богунського районного суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ будинку в натурі, -

В С Т А Н О В И В:

В проваджені Богунського районного суду м. Житомира перебуває цивільна справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ будинку в натурі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та виділити в натурі у власність ОСОБА_2 54/100 частини будинку за вказаною адресою, припинивши право спільної часткової власності ОСОБА_3 на дане майно, виділити в натурі у власність ОСОБА_3 46/100 частини будинку за вказаною адресою, припинивши право спільної часткової власності ОСОБА_2 на дане майно. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він є власником 54/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . До будинку належать сараї «Б», «Д», «Г», вбиральня «У», «У 1» та огорожа 1-3. Друга частина (46/100 частини) зазначеного житлового будинку належить відповідачу - ОСОБА_3 . Домовленостей, усних чи письмових, щодо поділу будинку в натурі, ні між ними, ні між попередніми співвласниками не існує. Відповідач, фактично, користується більшою частиною будинку, ніж йому належить юридично. Вирішити питання в мирний спосіб відповідач відмовляється. Тому постала потреба у вирішенні даного питання в судовому порядку. Оскільки позивачу належить більша частина будинку (54/100), компенсувати вартість за частку, якою відповідач незаконно користується відповідач відмовляється. Оскільки загальна площа спірного будинку становить 93,6 м. кв., а житлова площа - 69,4 м. кв., то позивач в свою власність (виділену в натурі) повинен отримати 50,54 м. кв. загальної площі, з яких 37,47 м. кв. буде житлової площі. Відповідно, відповідач повинен отримати у власність (виділену в натурі) 43,06 м. кв. загальної площі, з яких 31,93 м. кв. буде житлової площі. Як випливає з технічного паспорту житлового будинку, його конструктивні елементи збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом, оскільки має місце технічна можливість переобладнання житлового будинку в ізольовані квартири, що звичайно повинно бути з`ясовано шляхом призначення відповідної будівельно-технічної експертизи. Позивач стверджує, що житловий будинок необхідно поділити таким чином, щоб позивачу та відповідачу було виділено у власність відокремлені частини житлового будинку, які б відповідали розміру їх частки у праві спільної часткової власності.

Відповідач подала до суду відзив на позов, в якому вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.08.1976 р. їй належить на праві власності 46/100 частини житлового будинку АДРЕСА_2 . Цей житловий будинок жилою площею 69,4 кв. м, загальною - 93,6 кв. м., складається фактично з двох ізольованих квартир, які мають окремі входи. До будинку належать сараї «Б», «Г», «Д», «Е», гараж «В», вбиральні «У, У1». У фактичному користуванні відповідача знаходиться: кухня 2-1 площею 6,4 кв. м., житлова кімната 2-2 площею 10,8 кв. м., житлова кімната 2-3 площею 10,7 кв. м., житлова кімната 2-4 площею 14,6 кв. м. А також сараї «Б» (який фактично зруйнований), «Е», гараж «В», вбиральня «У». При цьому жодних спорів між співвласниками щодо цього ніколи не виникало та позивач не звертався до відповідача щодо поділу вказаного будинку в натурі. Відповідач заперечила зазначену позивачем обставину, що вона фактично користується більшою частиною будинку. Так, відповідно до даних технічного паспорту, наданого позивачем, у його користуванні знаходиться 51,1 кв. м. загальної площі вказаного житлового будинку, в т. ч. 33,3 кв. м житлової площі. При цьому 54/100 частини будинку складає 50,54 кв. м. Тобто у його фактичному користуванні знаходиться більше загальної площі будинку ніж його частка у спільній власності. А у її, відповідача користуванні знаходиться 42,5 кв. м. загальної площі вказаного житлового будинку, в т. ч. 36,1 кв. м житлової площі. При цьому 46/100 частини будинку складає 43,06 кв. м. Тобто відповідач фактично користуюся меньшою загальною площею будинку ніж її частка у спільній власності. Крім того 24.11.1998 р. між співвласниками житлового будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проведено розподіл земельної ділянки площею 867 кв. м, розташованої за цією адресою, згідно фактичного користування та заначено про те, що ОСОБА_3 користується 511 кв. м. При цьому встановлено межі земельної ділянки, відносно яких своїм власноручним підписом ОСОБА_4 не мав жодних претензій. Відповідач отримала на підставі рішення виконкому Житомирської міської Ради від 24.12.1998 р. № 617 у приватну власність земельну ділянку площею 0,0511 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЖТ № 043686. Відповідач не заперечувала проти поділу в натурі житлового будинку АДРЕСА_2 , однак позивач під час звернення до суду не конкретизував свої вимоги щодо поділу в натурі спільної часткової власності. Разом з цим позивач не зазначив в чому полягає порушення, невизнання чи оспорення його прав спільної часткової власності на 54/100 частини житлового будинку АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не уточнював їх після проведення судової будівельно-технічної експертизи. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову та вказала на неможливість використання як доказу в цій справі висновку судового експерта ОСОБА_5. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 23.04.2019 року №15/18.

Вислухавши позицію позивача, відповідача, їх представників, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив.

Позивач, ОСОБА_2 , є власником 54/100 частин жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини житлового будинку від 22.04.2002 р. (а. с. 8). Житловий будинок цегляний, жилою площею - 69,4 м. кв. До будинку належать сараї «Б», «Д», «Г», вбиральня «У», «У 1» та огорожа 1-3.

Відповідач, ОСОБА_3 , є власником 46/100 частини зазначеного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.08.1976 року (а. с. 10). Згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради народних депутатів від 24.12.1998 р. № 617 ОСОБА_3 отримала державний акт ІІІ-ЖТ № 043686 від 05.09.1999 р. на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0511 га. для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічного паспорта житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 13-17) житловий будинок загальною площею 93,6 кв. м поділений на дві квартири, зокрема до квартири АДРЕСА_3 загальною площею 51,1 кв. м належить: тамбур 3,7 кв. м, веранда 6,1 кв. м, кухня 8,2 кв. м, жила кімната 14,3 кв .м, жила кімната 19,0 кв. м; до квартири АДРЕСА_4 загальною площею 42,5 кв. м належить: кухня 6,4 кв. м., жила кімната 10,8 кв. м., жила кімната 10,7 кв. м., жила кімната 14,6 кв. м. На плані земельної ділянки за вказаною адресою знаходяться допоміжні будівлі та споруди, позначені літерами «Б», «В», «Е», «Г», «Д», «У», «У 1».

Згідно висновку судового експерта ОСОБА_5 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 23.04.2019 р. № 15/18 поділити або виділити ОСОБА_2 54/100 та ОСОБА_3 46/100 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою влаштування окремих квартир для ізольованого користування та заселення двома сім`ями у відповідності до ідеальних часток з максимальним забезпеченням однакових умов для співвласників з врахуванням фактичного порядку користування, який склався, з найменшими перебудовами будинку вбачається можливим при умові відступу від ідеальних часток співвласників та з відхиленням від вимог нормативних документів. Експертом запропоновано два можливі варіанти поділу домоволодіння по АДРЕСА_1 з влаштуванням двох окремих ізольованих квартир з відступом від ідеальних часток співвласників по площі в житловому будинку (а. с. 162-186).

В судовому засіданні 04.08.2020 р. за клопотанням представника відповідача був допитаний судовий експерт ОСОБА_5 .

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01 червня 2020 р., яке залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 12 серпня 2020 р., відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про скасування рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради народних депутатів від 24.12.1998 р. № 617 та визнання недійсним державного акту на землю.

Згідно положення ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину.

Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Водночас, позивач звертаючись до суду з указаним позовом не надавав доказів того, що він звертався до відповідача з пропозицією укласти договір про поділ житлового будинку в натурі та відповідач йому перешкоджала в реалізації цього права.

Вимога позивача про виділ йому в натурі тої частки, яка належить йому, суд не вбачає підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Системний аналіз правових норм статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 р. у справі № 6-1443цс16 зазначено, що «оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно».

У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» зазначено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Відповідно до пунктів 2.5, 2.6 Інструкції при підготовці документів про поділ нерухомого майна суб`єкти господарювання проводять такі дії: уточнюється кількість основних будинків і допоміжних будівель, що входять до складу об`єкта нерухомого майна, виявляються і вносяться до матеріалів технічної інвентаризації поточні зміни в будинках, будівлях, спорудах; за відсутності нотаріально посвідченого договору чи рішення суду щодо порядку користування будинками, будівлями та спорудами беруться до уваги заяви всіх співвласників, підписи яких засвідчені нотаріально.

Після цього готується Висновок щодо технічної можливості

поділу об`єкта нерухомого майна, який містить такі дані: кому належить об`єкт нерухомого майна; на підставі яких правовстановлюючих документів; повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна; фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси; пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються).

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Водночас суд не може покласти в основу судового рішення висновок судового експерта ОСОБА_5. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 23.04.2019 року №15/18, враховуючи таке.

Так судовий експерт встановив за результатами візуально-інструментального обстеження, що сарай «Б» знаходиться в непридатному стані - елементи будівлі знаходяться в зруйнованому стані і його фізичний знос приймається за 90%.

Разом з цим судовий експерт при визначенні варіантів поділу житлового будинку враховував сарай «Б» як господарську будівлю, що підлягає поділу між співвласниками, не зважаючи, що ця будівля зруйнована. До того ж у двох варіантах визначив по Ѕ частині кожному співвласнику вказаного зруйнованого сараю «Б».

При цьому судовий експерт при визначенні варіантів поділу житлового будинку не врахував наявного на плані земельної ділянки належного до будинку приміщення позначеного літерою «Д».

Технічна можливість поділу житлового будинку визначалася експертом без врахування приміщення 1 - тамбуру площею 3,7 кв. м, виходячи із загальної площі приміщень житлового будинку, які підлягають поділу згідно ідеальних часток - 89,9 кв. м, а не із загальної площі спірного будинку відповідного до технічного паспорта - 93,6 кв. м.

Крім того під час допиту в судовому засіданні експерт зазначив, що під час проведення експертизи ним не було враховано, що відповідачу належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0511 га для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 , на якій розміщено сарай «Б» та «Е», а також гараж «В».

Суд бере до уваги конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, який означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд не вправі втручатися в право мирного володіння належної відповідачу на праві власності земельної ділянки, на якій розміщені господарські будівлі, що запропоновані експертом до поділу між співвласниками, а саме згідно варіанта № 2 виділити позивачу гараж «В», оскільки це суперечить змісту права власності, визначеного ст. ст. 317, 319 ЦК України та праву мирного користування майном, визначеного ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод

Водночас, позивач у своїх вимогах не конкретизував яку частину будинку (ізольовану квартиру) із приналежними до нього господарськими будівлями йому необхідно виділити згідно його частки в будинку (54/100).

Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд не може вирішувати питання виділу співвласнику ОСОБА_3 належної їй частки з будинку, оскільки таких вимог вказаною особою (власником) не заявлено, а у відповідності до вимог закону право вимагати виділу своєї частки належить безпосередньо власникові.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд та відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо поділу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в натурі житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з виділенням у власність ОСОБА_2 54/100 частини будинку за вказаною адресою та припиненням право спільної часткової власності ОСОБА_3 на дане майно, виділенням у власність ОСОБА_3 46/100 частини будинку за вказаною адресою та припиненням право спільної часткової власності ОСОБА_2 на дане майно.

Керуючись ст. ст. 183, 358, 364, 367 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», ст. ст. 2-5, 10-13, 18, 23, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України,

В И Р I Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ будинку в натурі, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка