Єдиний унікальний номер справи 759/1540/20
Провадження №22-ц/824/1053/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 травня 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

В грудні 2018 року між ФОП ОСОБА_2 та відповідачем було укладено в електронній формі договір №3 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше, згідно якого відповідач отримує товари від постачальника на умовах договору та згідно обраного клієнтом пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів клієнту. Згідно умов договору відповідачу передано в оренду на умовах лізингу «Телефон мобільний Apple iPhone Xs 64GB Silver» встановленою вартістю в розмірі 35 997 грн. 65 коп., передача якого засвідчена підписом відповідача у договорі. Платіж при отриманні товарів становить 5 999 грн. 61 коп. Крім цього відповідно до п.п. 1.1., 1.3 договору про участь постачальника в системі ПлатиПізніше № від 07.12.2018 року всі права вимоги до відповідача, що випливають із договору, були відступлені постачальником на користь позивача в момент підписання договору 30.12.2018 року. Станом на 24.01.2020 року відповідач прийнятих на себе зобов`язань не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15 травня 2020 року у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду вважає незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що судом не взято до уваги доводи позивача, які належно обґрунтовують наявність підстав для задоволення такого позову. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було представлено до суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог та порушення його права.

З наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується в повній мірі.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Як зазначав сам позивач у своєму позові, договір про отримання товару було укладено в електронній формі. В матеріалах справи міститься копія договору про отримання товарів №3 від 30.12.2018 року (а.с. 6). При цьому в матеріалах справи відсутній протокол створення та перевірки кваліфікованого електронного підпису, що в свою чергу підтверджував би підписання відповідачем такого договору. Фактично з цього приводу позивач обмежився голослівними твердженнями, які не були належним чином підтверджені відповідними доказами, відтак вони не можуть бути прийняті судом.

В своєму позові позивач стверджував про те що, товар було передано відповідачу, а останнім в свою чергу було здійснено платіж на оплату вартості отриманого товару в розмірі 5 999,60 грн. Крім того відповідачем було сплачено частину суми заборгованості в розмірі 6 107, 57 грн. В подальшому сторонами було погоджено графік погашення заборгованості. В той же час, належних та допустимих доказів з цього приводу до суду представлені не були, через що вказані твердження залишилися недоведеними та не можуть бути прийняті судом.

Апелянтом до апеляційної скарги було долучено ряд письмових доказів. В той же час вказані докази не можуть бути прийняті апеляційним судом.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Надавши до апеляційного суду нові докази по справі, апелянт жодним чином не обґрунтував та не підтвердив з допомогою належних засобів доказування факт неможливості подання ним таких нових доказів до суду першої інстанції, що в свою чергу унеможливлює їх прийняття судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо не доведення позивачем своїх вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов до правильного висновку про недоведеність позивачем своїх вимог, а зазначені в апеляційній скарзі доводи є безпідставними та не спростовують законності оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів крім випадків, передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько