ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м. Херсон

справа № 766/22353/18

провадження № 22-ц/819/54/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Полікарпової О.М.,
Чорної Т.Г.,
секретарПавловська Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Єпішина Ю.М. від 24 липня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , про усунення від права на спадкування,

встановив:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5 , після смерті якої залишилось спадкове майно у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у АДРЕСА_1 .

Вона та відповідач як діти померлої ОСОБА_5 є спадкоємцями за законом першої черги.

З січня 2018 року мати через свій похилий вік та тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані, а тому потребувала постійного догляду, допомоги і піклування, та проживала разом із сином.

Однак у зв`язку із ненаданням відповідачем відповідної допомоги, останні місяці перед смертю проживала із нею (позивачкою).

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 ухилявся від надання допомоги матері, яка через похилий вік та хворобу перебувала у безпорадному стані і потребувала стороннього догляду, що поставило під загрозу її життя, позивач просила суд усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Рішенням суду від 24 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, зазначаючи, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду щодо відсутності підстав для усунення ОСОБА_3 від права спадкування не відповідають обставинам справи, наданим доказам, зокрема поясненням свідків щодо факту ухилення відповідача від надання допомоги матері, яким суд належної оцінки не надав.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок суду мотивовано тим, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження фактів, як щодо перебування спадкодавця у безпорадному стані, так і щодо її потреби в отриманні допомоги від сина і його ухилення від надання цієї допомоги спадкодавцеві.

В процесі розгляду справи суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка постійно проживала в АДРЕСА_2 .

На день її смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Спадкування після ОСОБА_5 здійснюється за законом, оскільки відомості про складений нею заповіт наразі відсутні.

В установлений законом строк спадщину шляхом подання нотаріусу відповідної заяви прийняли позивач та відповідач, які є дочкою і сином спадкодавця та відповідно до статті 1261 ЦК України мають право на спадкування за законом у першу чергу.

Відповідно до положень частин третьої та п`ятої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом, зокрема повнолітні діти (усиновлені), які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (пункт шостий постанови).

Отже, лише при одночасному настанні наведених обставин, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця у допомозі саме цієї особи, і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Враховуючи, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження фактів щодо безпорадного стану ОСОБА_5 , її потреби в отриманні допомоги від сина та його ухилення від надання допомоги матері, що відповідно до приписів частини п`ятої статті 1224 ЦК України можуть бути підставою для усунення від права на спадкування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених нею до відповідача вимог та вважає цей висновок таким, що відповідає встановленим обставинам справи в межах наданих сторонами доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, твердження скаржника про те, що ОСОБА_5 з початку 2018 року перебувала у безпорадному стані після перенесеної операції на судинах та при захворюванні на цукровий діабет, спростовується медичними документами, згідно із якими 18 січня 2018 року їй за діагнозом основного захворювання «гострий тромбоз варикозних вен лівої нижньої кінцівки» проведена операція з післяопераційним періодом «без особливостей» та будь-яких ускладнень. В лютому - березні 2018 року ОСОБА_5 проходила стаціонарне лікування та їй встановлено діагноз: «ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз» та визначено перебіг хвороби «із позитивною динамікою». Цукровий діабет діагностовано як супутнє захворювання, 2 типу, ІНЦД, середньої тяжкості, субкомпенсований.

У першому випадку ОСОБА_5 рекомендовано нагляд хірурга, а в другому- «Д» нагляд дільничого терапевта. Про тяжку хворобу чи її тяжкий перебіг або потребу у сторонньому догляді у медичних документах не йдеться (а.с.21-63).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 70 років, тобто її хвороба не була триваючою.

Докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 потребувала допомоги саме від відповідача та він надавати таку допомогу їй відмовився, суду не надані, а сам факт проживання спадкодавця після оперативного втручання в її організм та погіршення стану здоров`я з дочкою, а не з сином не є підтвердженням того, що останній відмовився надавати допомогу матері та що вона її потребувала саме від нього.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, Суд оцінює належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінив надані сторонами докази з дотриманням вимог наведеної норми процесуального права, мотивувавши в рішенні відхилення чи врахування кожного наведеного в апеляційній скарзі доказу, та не вбачає підстав для переоцінки цих доказів.

Інших доводів та посилання на додаткові докази, які б з дотриманням встановлених статтею 367 ЦПК України меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, підлягали дослідженню при перегляді справи в апеляційному порядку, апеляційна скарга не містить.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: О.М. Полікарпова

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 21 січня 2021 року

Суддя Л.В. Пузанова