КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/20767/20

Апеляційне провадження 22-ц/824/8388/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.

при секретарі Гойденко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану через представника ОСОБА_4 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2021 року, ухвалене під головування судді Комаревцевої Л.В., у справі за позовом позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди завданої смертю внаслідок кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в:

у грудні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просили стягнути з відповідача 500 000 грн кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначали, що з вини ОСОБА_3 20.08.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої від отриманих травм померла пасажирка автомобіля ВАЗ 217130 ОСОБА_5 , яка є донькою ОСОБА_1 та сестрою ОСОБА_2 . Інші пасажири, які знаходилися у цьому автомобілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та водій ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження.

Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 23.09.2019 відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання.

Загибель ОСОБА_5 призвело до сильних душевних страждань позивачів у зв`язку з утратою близької їм людини - рідної дитини та сестри. Позивачі стверджують, що постійно перебувають у стані депресії після такої події.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.04.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 50 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивачі через представника подали апеляційну скаргу, у якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Посилаються на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що загибель рідної людини є трагедією для позивачів та призначення компенсації за душевні страждання у сумі 50 000 грн не є достатнім та справедливим. Суд взагалі відмовив у позові ОСОБА_2 , незважаючи на те, що він як брат загиблої поніс тяжку втрату та зазнав моральних страждань. Суд не врахував, що моральних страждань він зазнав внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення. Та обставина, що позивачі не проживали останні роки з ОСОБА_5 , її загибель перетворила їх життя на суцільний жах, депресію та смуток. Суд також не взяв до уваги надані ними докази про те, що ПАТ «НАСК «Оранта», у якій застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача відмовила позивачам у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що страховик уже здійснив по даному страховому випадку відшкодування на користь інших потерпілих та загальна сума таких виплат уже сягнула ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю одного потерпілого (на одну загиблу особу) 200 000 грн.

У судовому засіданні відповідач зазначив, що вирішення питання задоволення чи відмови у задоволенні апеляційної скарги відносить на розсуд суду. Він пропонував представнику позивачів переписати належну йому квартиру, яка знаходиться у м. Донецьку на сина чи чоловіка загиблої. Іншого майна він не має. Він також згоден віддавати потерпілим пенсію, проте інших доходів також не має.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приблизно о 00 год 50 хв, керуючи технічно справним автомобілем MERCEDES- BENZ VITO 110 CDI реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в потоці інших транспортних засобів у третій смузі із наявних чотирьох смуг його напрямку руху по проїзній частині проспекту М. Бажана зі сторони Південного мосту у напрямку Харківської площі у м. Києві, зі швидкістю приблизно 60-70 км/год, яка перевищувала максимально допустиму швидкість на зазначеній ділянці дороги 50 км/год. В цей час, попереду автомобіля MERCEDES-BENZ VITO 110 CDI реєстраційний номер НОМЕР_2 у третій смузі руху в попутному напрямку з меншою швидкістю рухався автомобіль ВАЗ 217130 реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 . У салоні вказаного автомобіля, крім інших пасажирів знаходилися ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , (донька позивачки та рідна сестра позивача) і ОСОБА_6 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги цього ж дня о 02 год 50 хв від отриманих травм померла пасажирка автомобіля ВАЗ 217130 ОСОБА_5 . Інші пасажири даного автомобіля ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та водій ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження.

Вироком Дарницького районного суду м. Києва 23.09.2019 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки; застосовано до ОСОБА_3 ст. 75 КК України та звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 була одружена та не проживала з батьками та братом однією сім`єю, оскільки мала вже свою сім`ю.

У рамках розгляду кримінальної справи чоловіком загиблої ОСОБА_5 було подано цивільний позов, який задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 (чоловік загиблої) та на користь неповнолітнього ОСОБА_9 (син загиблої) по 200 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю ОСОБА_5 , підлягає відшкодуванню лише матері загиблої.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також: особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За обставинами справи встановлено, що ОСОБА_5 не проживала з братом ОСОБА_2 однією сім`єю, а відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність у останнього права на отримання відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що загибла була для ОСОБА_2 близькою людиною та він зазнав значних душевних переживань та тривалий час перебував у стресовому стані не впливають на висновки суду, оскільки такі висновки відповідають ч. 2 ст. 1168 ЦК України, яка є спеціальною нормою для регулювання спірних правовідносин.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 суд зазначив, що позивач не надала доказів про те, що постійно перебуває у стані депресії та психологічному занепаді після події, унаслідок якої вона втратила доньку та належного та обґрунтованого розрахунку розміру заявленої моральної шкоди. Крім того, позивачкою не вказано чи зверталася вона до страхової компанії щодо виплати страхового відшкодування.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Фактори, які визначають розмір моральної шкоди можуть бути різними для кожної особи та залежать від індивідуальної реакції цієї особи на подію, яка стала причиною змін у її житті.

Моральна шкода полягає не лише у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, а й щодо членів її сім`ї чи близьких родичів.

Справедливістю є оптимальний баланс інтересів осіб, з урахуванням засад розумності і добросовісності.

Справедливість механізму відшкодування шкоди передбачає надання права на застосування зазначеного способу захисту цивільних прав та інтересів, коли з огляду на суть порушених немайнових прав застосування всіх інших засобів юридичного впливу не забезпечує мінімізації завданих особі немайнових втрат ефективніше, ніж таке відшкодування моральної шкоди.

У даній справі позивачка є матір`ю загиблої ОСОБА_5 .

Як зазначалося вище, чоловіку загиблої та неповнолітньому сину стягнуто у рахунок відшкодування моральної шкоди по 200 000 грн на кожного.

Колегія суддів вважає, що втрата доньки для позивачки є не меншим потрясінням ніж для її чоловіка та сина, а тому посилання суду на те, що ОСОБА_1 не надала розрахунку розміру завданої моральної шкоди є помилковим.

Пославшись на те, що позивачка не зверталася до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, суд першої інстанції не перевірив чи могла вона отримати таке відшкодування та у якому розмірі.

Колегія суддів також не може погодитися з висновками суду про те, що позивачка не надала доказів наявності у неї депресії після смерті доньки, оскільки смерть рідної людини - це не відновна втрата, що спричиняє глибокі страждання протягом тривалого проміжку часу. Цей фактор є суб`єктивним, та має оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами та доводами сторін.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, завданої внаслідок смерті доньки позивачки має складати 200 000 грн.

Відтак рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 на суму 200 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 квітня 2021 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн.

Рішення суду в частині відмови у позові ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 31.05.2021

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук