Дата документу 20.01.2021 Справа № 2-2555/10
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 2-2555/10 Головуючий у 1-й інстанції: Стоматов Е.Г.
Провадження №22-ц/807/534/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року про відмову в заміні сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі Регіонального відділення «АТ «ОТП Банк» в м. Запоріжжі до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі Регіонального відділення «АТ «ОТП Банк» в м. Запоріжжі до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заяви вказало, що 15 листопада 2010 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі Регіонального відділення «АТ «ОТП Банк» в м. Запоріжжі до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №LL-204/004/2008 від 30 січня 2008 року.

26 листопада 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» був укладений Договір купівлі-продажу кредитного портфелю,

31 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу №1-10/19, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором №LL-204/004/2008 від 30 січня 2008 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та всіма договорами забезпечення, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Із урахуванням зазначеного, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» просило суд:

Замінити стягувача ТОВ « ОТП Факторинг» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» по цивільній справі № 2-2555/10 за позовом ПАТ « ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № LL-204/004/2008 від 30.01.2008 року щодо виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2010 року.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження, відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 гривень.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» посилався на відсутність доказів, які б підтверджували факт передачі від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» права вимоги за кредитним договором, однак суд першої інстанції розглянув справу за відсутності Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», в пороушення п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, тобто не надав можливості надати докази про передачу прав між сторонами та не з`ясував обставини справи в повному обсязі. Суд першої інстанції також не взяв до уваги, що за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Крім того, ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» не погоджується з розміром відшкодування судових витрат боржнику на професійну правничу допомогу.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надійшло.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або) відзиві на неї.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» суд першої інстанції виходив з того, що заявник просить про заміну стягувача, посилаючись на договір факторингу №1-10/19, укладений з ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який не був стороною у справі, та в матеріалах цивільної справи відсутні докази правонаступництва між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК).

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з цих норм права, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18).

Судом встановлено, що заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2010 року по справі №2-2555/10 стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі Регіонального відділення АТ «ОТП Банк» заборгованість у сумі 290035,49 грн, судові витрати у сумі 1820 грн, а усього стягнуто у сумі 291855,49 грн. (а.с. 47-48).

26 листопада 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» був укладений Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до п.3.1 ч.3 якого ПАТ «ОТП Банк» продає (переуступає) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на Кредитний портфель, який включає в себе Кредитні договори, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приймає такий Кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь Продавця винагороду.(а.с. 99-105).

Відповідно до Додатку №1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26 листопада 2010 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором №LL-204/004/2008 DD 30.01.2008, боржник: ОСОБА_1 та за договором пoруки №SRLL-204/004/2008, поручитель: ОСОБА_2 . (а.с. 106).

31 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу №1-10/19, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором №LL-204/004/2008 від 30 січня 2008 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та всіма договорами забезпечення, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». (а.с. 6-9).

Відповідно до п. 1.1 умов укладеного договору факторнгу №1-10/19 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», клієнт передає (відступає) Фактору право грошової вимоги, а Фактор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, стає Кредитором за Кредитними договороами.

Пунктом 1.3 Договору встановлено, що за цим договором Фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за Кредитними договорами.

Відповідно до п.1.4 Договору, Клієнт зобовязанй відступити (передати) права за всіма Договорами забезпечення, укладеними боржниками / майновими поручителями для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитними договорами Боржниками, права вимоги за якими належить клієнту.

Пунктом 1.5 Договору встановлено, що права вимоги за Кредитними договорами преходять до Фактора з моменту виконання зобовязань щодо перерахування всіх платежів, визначених у п.7 цього Договору, на підставі Акту приймання-передачі Реєстру Боржників, форма якого наведена у Додатку 3 до цього Договору.

Відповідно до п.7.1 Договору, сторони домовились, що сума фінансування складає 953178,47 грн без ПДВ, станом на дату підписання стронами цього Договору.

Згідно з положеннями п.13.1, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Факт набуття прав вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» підтверджується платіжним дорученням №195 від 31.10.2019 на суму 900 000,00 грн та платіжним дорученням №206 від 31.10.2019 на суму 53178,74 грн. (а.с. 107,108).

Відповідно до Акту №1 приймання-передачі Реєстру Боржників до Договору факторингу від 31 жовтня 2019 року №1-10/2019 складеного 05 листопада 2019 року, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» прийняв від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Реєстр Боржників, відповідно до Додатку №1 до цього Договору. (а.с. 16,17).

Водночас, відмовляючи в задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що до заявника перейшло право вимоги, яке виникло із кредитного договору від 30 січня 2008 року №LL-204/004/2008, та не врахував, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 26 листопада 2010 року, а саме ПАТ «ОТП Банк» передало ТОВ «ОТП Факторинг Україна», яке в свою чергу передав за договором факторингу право вимоги від 31 жовтня 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, що є підставою, передбаченою частиною п`ятою статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", для заміни стягувача у виконавчому провадженні.

При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до положень п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про заміну сторони у виконавчому провадженні була розглянута за відсутності ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». При цьому, суд першої інстанції, в порушення вищезазначеної норми, не сприяв заявнику в реалізації ним прав щодо надання доказів про передачу права грошової вимоги ПАТ «ОТП Банк» саме ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором №LL-204/004/2008 від 30 січня 2008 року.

Водночас, до апеляційної скарги заявник надав копію договору купівл-продажу кредитного портфелю від 26 листопада 2010 року укладеного між ПАТ « ОТП Банк та ТОВ « ОТП Факторинг Україна» та Додаток № 1 до цього договору, в якому зазначається право вимоги за кредитним договором №LL-204/004/2008 від 30 січня 2008 року, укладеного між ПАТ « ОТП Банк» та ОСОБА_1 , договір поруки №SRLL-204/004/2008 від 30.01.2008 року, укладеий між ПАТ « ОТП Банк» та ОСОБА_2 .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення даної заяви, замінивши стягувача Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у виконавчому ровадженні з виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2010 року у справі № 2-2555/10, оскільки звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, є помилковим, а тому оскаржувану ухвалу не можна вважати законною та обгрунтованою, отже, вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справ, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК Уrраїни витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок державим.

Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

У зв`язку зі скасуванням ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні, не підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у вигляді витрат на правничу допомогу .

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2020 року у цій справі скасувати. Прийняти нове судове рішення наступного змісту.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансової компанії «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.

Замінити стягувача Акціонерне Товариство « ОТП Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у виконавчому ровадженні з виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2010 року у справі № 2-2555/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі Регіонального відділення «АТ «ОТП Банк» в м. Запоріжжі до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 22 січня 2021 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.