Дата документу 01.06.2021
Справа № 937/6188/20
Провадження № 2/937/421/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області

у складі:

головуючого - судді Урупи І.В.

за участі секретаря судового засідання - Овечкіної Т.Д.,

учасники справи:

позивач - АТ Комерційний Банк «ПриватБанк»,

представники позивача - Гребенюк О.С., Меркулова В.В.,

відповідач - ОСОБА_1.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 27568 грн 57 коп. у зв`язку з тим, що відповідач не виконує обов`язки по поверненню кредиту, згідно з кредитним договором б/н від 17.02.2011 в разі чого станом на 14.07.2020 виникла заборгованість в розмірі 27568 грн 57 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18903 грн 90 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 8664 грн 67 коп.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. АТ Комерційний Банк «ПриватБанк» про день слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомлення про вручення поштового відправлення. В матеріалах справи мається клопотання представника позивача Гребенюка О.С. про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, при цьому посилається на те, що необхідні докази надані до матеріалів справи, клопотання та заяви відсутні.

Від представника позивача Меркулової В.В. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій просить позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі, з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується його власним підписом в заяві. Підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Тобто в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах і такий було укладено у письмовій формі. Укладення договору таким чином не суперечить чинному законодавству. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, які вказують на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими відповідач був ознайомлений, про що свідчить його підпис в Заяві. На підставі поданої Заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок, ключем до якого є пластикова картка, яку він отримав, та мобільний телефон, який відповідач вказав в Заяві. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування, чим відповідачу забезпечено можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою картки та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль. Тарифи є розміром винагороди за послуги банку і є невід`ємною частиною Договору. Перелік тарифів може змінюватися і доповнятися, про що власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил. З моменту оформлення кредитного договору минуло 9 років, відповідач не звертався в банк за фактом неправильного нарахування відсотків, що є свідченням того, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування та повністю з ними погодилася, про що свідчить факт підписання договору, користування кредитними коштами та погашенням, яке він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. З наданих позивачем матеріалів справи вбачається, що сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Виходячи з положень ч.1 ст.207 ЦК України, то відсутність підпису відповідача в Умовах при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений з ними у письмовому вигляді та згоден з Умовами і Тарифами, які разом із Заявою складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що умови укладені поза межами договору та є недопустимими доказами. З наданої суду виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, він користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а отже й отримала картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів також вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Правовідносини між сторонами тривають і належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Зазначає, що банком правомірно нараховувалися проценти та неустойка. Вважає, що посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17-ц безпідставні, оскільки у даній справі банком надано до позовної заяви наказ про затвердження редакції Умов та Правил надання банківських послуг, що підтверджує надання до позовної заяви саме тієї редакції, що буда чинна на момент підписання заяви. Довідка щодо виданих кредитних карток відповідачеві, підтверджує строки дії кредитних карток, довідка про зміну кредитного ліміту - встановлення його розміру та подальшу зміну, виписка по картковому рахунку - використання кредитного карткового рахунку.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, свої заперечення виклав у відзиві, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17-ц та на те, що в обґрунтування своїх вимог позивач надав у вигляді роздруківки з банківського сайту www.privatbank.ua Витяг з "Тарифів" та Витяг з "Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку", але як зазначив Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Крім того, в додатках до позовної заяви Приватбанк послався на те, що наданий ним Витяг зроблений з "Умов та правил" в редакції, яка діяла на момент підписання відповідачем анкети-заяви. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належним доказом щодо дати викладеного на сайті банку документа виготовленого в електронному вигляді може бути або копія файлу (наприклад в PDF -форматі) даного документа з наявністю у метаданих файлу дати його створення, або копія електронного документа з датою накладення на нього електронного цифрового підпису (ЕЦП), але позивач не надав жодного доказу того, що редакція "Умов та правил",з якої ним був зроблений Витяг, діяла на момент підписання відповідачем анкети-заяви. Крім того, станом на день подання відзиву найраніша розташована в архіві договорів на сайті банку https://privatbank.ua/terins редакція "Умов та Правил" датована 01 вересня 2013 року, а будь-які редакції "Умов та Правил" датовані 2011 роком взагалі відсутні на ресурсі банку, що не дає можливості переконатися в актуальності в момент підписання відповідачем анкети-заяви (17.02.2011 р.) редакції "Умов та Правил", з яких позивачем був зроблений Витяг. Зазначає, що станом на 27 серпня 2018 року в архіві договорів на сайті банку розташовувалися більш ранні редакції "Умов та Правил", які брали свій початок з редакції актуальної з 01 квітня 2012 року. Розташовані на банківському сайті https://privatbaiik.ua/terms станом на 27 серпня 2018 року всі редакції "Умов та Правил" були збережені в форматі PDF-файлів через функцію завантажити файл, яка передбачена можливостями даного ресурсу. Позивач в позовній заяві посилався на пункти 1.1.1.52., 1.1.3.1.9., 1.1.З.2.З., 1.1.5.2. та інші, стверджує про те, що Витяг ним зроблений з редакції "Умов та Правил", яка діяла на момент підписання відповідачем анкети-заяви, але відповідно до збережених файлів редакцій "Умов та Правил", яки були розташовані на сайті банку станом на 27 серпня 2018 року, вищевказані пункти "Умов та Правил" вперше з`являються в редакції від 01 червня 2013 року. У попередніх редакціях "Умов та Правил" таких пунктів як 1.1.1.52., 1.1.3.1.9., 1.1.З.2.З., 1.1.5.2. взагалі не існує. Приватбанк не послався на наявність у нього і не надав разом з позовною заявою "Умови та Правила", на яких присутній його підпис. В обґрунтування ціни позову в розмірі 27568,57 грн. позивачем було надано виписку за договором № б/н станом на 15.07.2020 року, згідно з якою залишок після операцій за рахунком відповідає сумі ціни позову. В анкеті-заяві, яка була підписана ним 17 лютого 2011 року, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також не зазначена процентна ставка за користування кредитними коштами, а тому банком були безпідставно нараховані та списані пеня та відсотки. Відповідно до Виписки, наданої позивачем, загальна сума використаних ним з поточного рахунку коштів становить 31492,44 грн., а загальна сума внесених на його поточний рахунок грошових коштів становить 36411,53 грн. Таким чином, загальна сума внесених на поточний рахунок коштів перевищує загальну суму використаних кредитних коштів на 4919,09 грн. (36411,53 грн. - 31492,44 грн.= 4919,09 грн.), що свідчить про дебетове сальдо і наявність на поточному рахунку його власних коштів в розмірі 4919,09 грн. А тому просить відмовити в позовних вимогах в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.09.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін та призначено судове засідання.

В судовому засіданні 01.06.2021 відповідачу було відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

17.02.2011 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 14.07.2020 становить 27568,57 грн і складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18903 грн 90 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 8664 грн 67 коп.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, які взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такий правовий висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17-ц, який є обов`язковим для врахування.

Враховуючи, що у даній справі так само відповідачем не визнаються умови кредитного договору, на які посилається банк, а також нараховані, в тому числі списані, банком відсотки та неустойка (пеня та штрафи), і надані банком Витяг з Умов і правил та Тарифи, розміщені на сайті банку, не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину укладеного між сторонами кредитного договору, шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Аналізуючи Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» на предмет їх відповідності вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року (справа № 342/180/17-ц) зробила правовий висновок, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Беручи до уваги зміст кредитного договору у даній справі, а також обсяг і зміст наданих банком Умов і правил, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

З цих підстав, суд відхиляє доводи банку про те, що ним були надані докази ознайомлення відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг та ще й саме у наданій суду редакції, оскільки матеріали справи таких доказів не містять, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, як було встановлено судом із банківської виписки з карткового рахунку відповідача, останнім витрачено кредитних коштів на загальну суму в розмірі 32494,18 грн., а загальна сума внесених на його поточний рахунок грошових коштів становить 35359, 79 грн, що свідчить про те, що сума повернених позивачу грошових коштів перевищує суму отриманих та відповідно відсутність заборгованості за тілом кредиту.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є безпідставними та необґрунтованими.

Аналізуючи зібрані по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку про необхідність у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,81,89,133,141,263,265, ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530,553,554,610,611,1048,1049,1050,1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові Акціонерного Товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", юридична адреса м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складене 01.06.2021.

Суддя: