Провадження № 22-ц/801/263/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 рокуСправа № 127/25904/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Міхасішина І. В., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2020 року за матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) факту відсутності у ОСОБА_2 законних повноважень адвоката; 2) факту користування ОСОБА_2 фальшивими посвідченням адвоката та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю; про визнання недійсними всіх правочинів, укладених від імені КС «Злагода» і її вкладниками з ОСОБА_2 ,

Ухвалу постановила суддя Венгрин О. О.

Ухвалу постановлено у м. Вінниці

Повний текст ухвали складено 10 грудня 2020 року,

встановив:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в якій просив встановити факт відсутності у ОСОБА_2 законних повноважень адвоката; встановити факт користування ОСОБА_2 фальшивими посвідченням адвоката України КВ № 5990 від 23 листопада 2017 року та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, виданим на підставі рішення Ради адвокатів м. Києва № 2 від 09 листопада 2017 року; визнати недійсними всі правочини, укладені від імені КС «Злагода» та її вкладниками з ОСОБА_2 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, залишено без руху і надано заявникові строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнано неподаною і повернуто заявникові.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 , пославшись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції безпідставно застосував у справі окремого провадження положення ст. 185 ЦПК України, оскільки ця норма може бути застосована лише у справах позовного провадження. Крім того, в оскаржуваній ухвалі судом не зазначено, які саме недоліки заяви він не усунув, а саме тому, що їх немає з урахуванням наданих ним пояснень від 02 грудня 2020 року та долучених доказів.

Заінтересована особа ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до положень ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

По справі встановлено, що залишаючи без руху заяву ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд першої інстанції зазначив, що заява не оплачена судовим збором в розмірі 840,80 грн. і до заяви не додано доказу про те, що заявник ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору; заява містить вимогу про визнання недійсними всіх правочинів, укладених від імені КС «Злагода» і її вкладниками з ОСОБА_2 , яка не розглядається в порядку окремого провадження, оскільки вимога про визнання правочинів недійсною є вимогою позовного характеру, яка вирішується в позовному провадженні; в заяві в порушення вимог ст. 318 ч. 1 п. 1 ЦПК України не зазначено, з якою метою заявник просить встановити зазначені факти (яке вони мають юридичне значення для заявника); до заяви не додано жодного доказу (а. с. 5).

На виконання вимог зазначеної ухвали 02 грудня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду письмові пояснення з додатками, де, зокрема, зазначив, що він змінює пункт 3 прохальної частини заяви (про визнання недійсними правочинів) на вимогу про встановлення факту внесення до нотаріально посвідченої довіреності від 09 червня 2020 року недостовірних відомостей про неіснуючу адресу КС «Злагода» і договір доручення, укладений в письмовій формі; а також зазначив, що метою звернення до суду є констатація зазначених у заяві фактів, а питання про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не порушується, оскільки стосується лише цивільно-правових відносин, що виникли у КС «Злагода», членом якої він є, чим підтверджується його право на звернення до суду із заявою.

В додатках до цих пояснень ОСОБА_1 зазначив ряд документів, у тому числі копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , на підставі якого він має пільги щодо сплати судового збору.

Визнавши неподаною та повернувши заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі послався на те, що на виконання ухвали суду від 27 листопада 2020 року заявник ОСОБА_1 надав пояснення, яким пред`явив вимогу про встановлення ще одного факту: факту внесення до нотаріально посвідченої довіреності від 09 червня 2020 року недостовірних відомостей про неіснуючу адресу КС «Злагода» і договір доручення, укладений в письмовій формі (замість вимоги позовного характеру про визнання недійсними правочинів), а також надав доказ того, що заявник звільнений від сплати судового збору; проте, решту недоліків, зазначених в ухвалі суду, заявником ОСОБА_1 не виправлено.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав, свобод чи інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами другою, третьою статті 294 ЦПК України передбачено, що з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Положеннями ст. 318 ЦПК України визначені особливості змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до положень ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пунктах 3, 5 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не додано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст. 139 ЦПК України постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, зокрема, з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1). В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3).

Відповідно до статей 13, 43, 49 та 175 ЦПК України позивач сам визначає зміст заявлених ним вимог, на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі (прийняття заяви до розгляду) суд не може вдаватися ні до оцінки доказів, ні до дослідження доказів, оскільки ці дії суд вчиняє на стадії з`ясування обставин справи та дослідження доказів.

Невідповідність зазначених у заяві обставин чи доказів на підтвердження заявлених вимог, неточність формулювань заявлених вимог, а також незазначення у заяві мети, з якою заявник просить встановити певний факт, що має юридичне значення, ненадання достатніх доказів на підтвердження заявлених вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні заяви по суті, а не для визнання заяви неподаною і її повернення.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції не звернув увагу на те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу і відповідно до ч. 2 ст. 294 ЦПК України суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази з метою з`ясування обставин справи, та дійшов передчасного висновку про повернення заяви заявникові.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу про визнання неподаною та повернення заяви з порушенням норм процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіІ. В. Міхасішин
В. В. Сопрун