Справа № 401/ 553/21
Провадження №2/401/531/21
РІШЕННЯ

Іменем України

18 травня 2021 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Волошиної Н.Л., за участю секретаря Герко Т.М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Світловодську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири недійсним, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Державний нотаріус Світловодської міської державної нотаріальної контори Скрипка Ольга Михайлівна, -

ВСТАНОВИВ:

09 березня 2021 року до суду звернулась представник ОСОБА_1 адвокат Щербіна А.А. з вищезазначеним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 22 лютого 2021 року, посвідчений державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Скрипкою Ольгою Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 3-89 та державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 40659845.

Вимоги позову обґрунтовані наступним.

ОСОБА_1 надала ОСОБА_3 довіреність, якою уповноважила останню укласти від її імені правочин, яким передати у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . При цьому воля ОСОБА_1 була спрямована на те, щоб дана квартира була передана в рахунок розподілу спільного сумісного майна її матері ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 в свою чергу мав би передати ОСОБА_3 1/ 2 частину квартири АДРЕСА_2 . Проте ОСОБА_3 , укладаючи 22 лютого 2021 року від імені ОСОБА_1 договір дарування квартири, помилилася щодо дійсного волевиявлення довірителя та відповідно щодо обставин, які мають істотне значення, в зв`язку з чим в наведеному договорі не відображена воля дарувальника щодо обов`язку обдаровуваного вчинити дії на користь ОСОБА_3 . Натомість у п. 9 Договору дарування лише зазначено, що він укладається в рахунок розподілу спільного сумісного майна з ОСОБА_3 , донькою якої є Дарувальник за цим договором. В зв`язку з цим з підстав ч.ч. 3, 5 ст. 203, ст. 215, ч. 1 ст. 229 ЦК України просить позов задовольнити. (а.с. 3-4, 26-28)

Ухвалою суду від 31 березня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за вказаним позовом.

20 квітня 2021 року до суду представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Остаховим В.П. подано відзив на позовну заяву, у якому він просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Доводячи безпідставність позову представник відповідача навів наступне. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 жовтня 2015 року по справі № 401/2491/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя було затверджено мирову угоду сторін, згідно якої в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_3 було визнано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 . Підстава позову в частині того, що спірний договір дарування є недійсним, оскільки ОСОБА_2 не передав ОСОБА_3 Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 є необґрунтованою, так як в цьому договорі не визначено такого обов`язку. Посилання позивача на те, що спірний договір породжує для відповідача ОСОБА_2 обов`язки є її особистим неправильним тлумаченням закону, внутрішні мотиви, з яких виходила позивач на основі свого власного тлумачення природи договору не мають наслідком визнання його недійсним. (а.с. 72-76)

Відповідач ОСОБА_3 правом подати відзив на позовну заяву не скористалась.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 не подала.

Представник позивача адвокат Щербіна А.А. в ході розгляду справи по суті позов підтримала та пояснила, що ОСОБА_1 мала намір подарувати ОСОБА_2 належну їй на праві власності квартиру з покладенням на нього обов`язку вчинити дії на користь третьої особи , а саме її матері ОСОБА_3 . Воля позивача полягала в тому, щоб ОСОБА_2 , отримавши в дар квартиру АДРЕСА_1 , передав у власність ОСОБА_3 належну йому на праві приватної власності Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 . Однак ОСОБА_3 , діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 , під час укладання договору дарування помилилася щодо дійсного волевиявлення довірителя, та зазначила у п. 9 Договору лише те, що цей договір укладається в рахунок розподілу спільного сумісного майна ОСОБА_3 , не навівши у змісті договору реальну волю позивачки.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Коссов С.О. в судовому засіданні заявив суду про те, що ОСОБА_3 визнає позовні вимоги в повному обсязі. При цьому довів до відмова суду наступне. В 2015 році судом було затверджено мирову угоду між колишнім подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , за якою кожному з них в порядку поділу їх спільного сумісного майна передано у власність по Ѕ частині квартири АДРЕСА_2 . Однак між ними як колишнім подружжям склалися непрості відносини, в результаті чого спільно користуватися даною квартирою вони не можуть. ОСОБА_1 з метою допомогти своїй матері ОСОБА_3 у даній складній життєвій ситуації , вирішила передати в дарунок ОСОБА_2 свою квартиру АДРЕСА_1 , в обмін на те, щоб він передав у власність ОСОБА_3 належну йому Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 в цьому ж будинку, попередньо узгодивши свої наміри з ОСОБА_2 . Оскільки ОСОБА_1 мешкає в іншому місті, вона надала своїй матері ОСОБА_3 довіреність, якою уповноважила останню вчинити від її імені вищевказаний правочин. Однак ОСОБА_3 під час укладання правочину дарування допустила помилку та необережну поведінку, внаслідок якої в договорі дарування не відображена дійсна воля довірителя ОСОБА_1 в частині покладення на обдаровуваного в порядку ст. 725 ЦК України вчинити певну дію майнового характеру на користь третьої особи, яка не є стороною договору.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився.

Його представник адвокат Остахов В.П. в ході судового розгляду справи підтримав позицію відповідача ОСОБА_2 щодо невизнання позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що позивач обрала невірний спосіб захисту, оскільки, якщо б у договорі дарування мали місце вади волі дарувальника щодо вчинення обдаровуваним дій на користь третьої особи, то позивач мала би подавати позов про зобов`язання виконання ним таких дій. Крім того, так як позивач не відкликала видану ОСОБА_3 довіреність, докази наявності у неї іншої волі, ніж відображена у договорі відсутні. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доводи представників сторін, вивчивши наявні у справі письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

22 лютого 2021 року ОСОБА_1 ( Дарувальник), від імені якої на підставі довіреності, посвідченої 03 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенком Ю.М. , діяла ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 ( Обдаровуваний) уклали договір, за яким Дарувальник безоплатно передає у власність Обдаровуваному належну їй на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_1 . П. 9 наведеного Договору визначено, що він укладається в рахунок розподілу спільного сумісного майна з ОСОБА_3 , донькою якої є Дарувальник за цим Договором. (а.с. 11-12, 29)

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків ( ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ч.ч. 1, 2 ст. 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Ч. 1 ст. 725 ЦК України передбачено, що договором дарування може бути встановлений обов`язок обдаровуваного вчинити певну дію майнового характеру на користь третьої особи або утриматися від її вчинення (передати грошову суму чи інше майно у власність, виплачувати грошову ренту, надати право довічного користування дарунком чи його частиною, не пред`являти вимог до третьої особи про виселення тощо).

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Ч. 1 ст. 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

П. 19 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 визначено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Судом встановлено, що п. 9 спірного Договору дарування вказує на те, що він укладається з певною метою, а саме в рахунок розподілу спільного сумісного майна з ОСОБА_3 .

У ч. 1 ст. 725 ЦК України закріплено, що договором дарування може бути встановлений обов`язок обдаровуваного вчинити певну дію майнового характеру на користь третьої особи. Ця норма ЦК має на увазі договір дарування з умовами, що мають майновий характер.

В ході розгляду справи представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 мала на меті подарувати власну квартиру ОСОБА_2 під умовою вчинення ним дій по передачі у власність її матері ОСОБА_3 частини квартири АДРЕСА_3 , яку він та ОСОБА_3 набули у власність в порядку розподілу їх спільного сумісного майна подружжя. Даний її намір узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 725 ЦК України, оскільки умова майнового характеру стосується не особи дарувальника, а третьої особи.

В той же час сама ОСОБА_3 визнає, що вона, діючи від імені ОСОБА_1 під час укладання договору дарування, допустила помилку та невірно виклала волю дарувальника, в результаті чого вищезазначене волевиявлення останньої не відображено у змісті договору та фактично обов`язок обдаровуваного вчинити дії майнового характеру у договорі не закріплено.

Таким чином, має місце помилка щодо обставин, які мають істотне значення, а саме обов`язку сторони договору, відсутність зазначення якого у змісті договору зводить нанівець мотиви, якими керувалась дарувальник, приймаючи рішення про вчинення правочину.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі та визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного 22 лютого 2021 року, посвідченого державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Скрипкою Ольгою Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за № 3-89 та державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 40659845.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Ухвалою суду від 16 березня 2021 року було забезпечено позов ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом оспорюваного договору дарування.

Згідно положень ч.ч.7, 8 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до правил ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 12, 13, 78, 79, 89, 141, 206, 264, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 22 лютого 2021 року, посвідчений державним нотаріусом Світловодської міської державної нотаріальної контори Скрипкою Ольгою Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 3-89 та державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 40659845.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 454 грн. 00 коп. на відшкодування понесених нею судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 25 травня 2021 року.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому відповідного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Державний нотаріус Світловодської міської державної нотаріальної контори Скрипка Ольга Михайлівна, місцезнаходження за адресою: вул. Героїв України, 3, м. Світловодськ Кіровоградської області.

Суддя Н.Л.Волошина