Справа № 466/119/19 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/3600/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:39
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П., суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Івасюти М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 04 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в кінцевій редакції позовних вимог якого просив ухвалити рішення, яким стягнути зі згаданого відповідача на його користь 95 067 грн. 73 коп. (272 700 грн. - 177 632 грн. 27 коп.) заборгованості за договором позики, а також сплачений судовий збір та понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 200 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 28 вересня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно з якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути позивачу до 31 жовтня 2018 року, однак до цього часу ці кошти не повернув, мотивуючи це своїм важким матеріальним становищем.

04 листопада 2020 року представником позивача було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог - у зв`язку з частковим стягненням боргу у розмірі 177 632 грн. 27 коп. (а.с. 2-3, 174).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 95 067 грн. 73 коп. заборгованості за договором позики, 3 111 грн. 20 коп. судового збору та 11 200 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 109 378 грн. 93 коп. (а.с. 178-180).

Дане рішення оскаржила представник відповідача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Стверджує, що фактично між сторонами виникли правовідносини договору підряду (а не договору позики), який в письмовій формі між сторонами не укладався, а позивачем «грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США надавалися (відповідачу) для придбання матеріалів для меблів та оплати за роботу по встановленню» (а.с. 182-183).

05 квітня 2021 року на письмове клопотання апелянта ОСОБА_2 (том 1, а.с. 2) апеляційний розгляд справи було відкладено на 31 травня 2021 року.

Будучи своєчасно належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи 31 травня 2021 року (том 2, а.с.5, 7, 10, 11, 12, 14, 16), апелянт та його представник в судове засідання не з`явилися та про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необгрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необгрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356) .

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи наступне.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує розпискою відповідача від 28.09.2018 року, згідно якої відповідач ОСОБА_2 отримав у позивача ОСОБА_3 грошові кошти в еквіваленті 10 000 доларів США, які ОСОБА_2 «зобов`язується повернути до 31.10.2018 року» (а.с. 5).

Факт написання цієї розписки відповідачем останнім визнається та не заперечується.

При цьому ця розписка не містить жодних посилань про призначення вищезгаданих грошових коштів «для придбання матеріалів для меблів та оплати за роботу по встановленню», як про це зазначається у апеляційній скарзі, а також у письмовому Відзиві представника відповідача на позовну заяву (том 1, а.с. 112-113).

В оскаржуваному рішенні судом першої інстанції дано детальну оцінку доводам відповідача, які наведено у вищезгаданому Відзиві на позовну заяву, в результаті якої суд прийшов до вірного висновку про те, що за своєю правовою природою написана відповідачем розписка є договором позики грошових коштів, оскільки містить зобов`язання повернути ці кошти до 31.10.2018 року і не містить жодних посилань на «придбання матеріалів для меблів та оплати за роботу по встановленню».

В той же час, апеляційна скарга не містить жодних доводів, які б спростовували вищенаведені висновки суду першої інстанції щодо правової природи написаної 28.09.2018 року відповідачем розписки, зокрема: в ній не зазначено в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини чи докази, які мають значення для справи, встановлені судом неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини та (чи) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи, так само, як не наведено заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 04 листопада 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 31 травня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.