КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/8362/2021 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

31 травня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ігнатченко Н.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства«Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок» (далі - ПрАТ «Діпрозв`язок»), в якому просила:

визнати незаконним наказ відповідача № 40/к від 22 травня 2019 року «Про поновлення на роботі працівника»;

визнати незаконним звільнення позивача з роботи за прогул без поважної причини за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України від 6 листопада 2019 року;

визнати незаконним запис № 14 від 13 грудня 2019 року у трудовій книжці позивача про звільнення з роботи за прогул без поважних причин згідно пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України;

зобов`язати відповідача поновити позивача на посаді інженера-проектувальника 1 категорії ПрАТ «Діпрозв`язок» із внесенням у штатний розпис підприємства посади інженера-проектувальника 1 категорії ПрАТ «Діпрозв`язок»;

стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 травня 2019 року по дату ухвалення судового рішення у справі з урахуванням місячної заробітної плати позивача у розмірі 4 725,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 305,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням у повному обсязі, 22 квітня 2021 року позивач звернулася з апеляційною скаргою, яка не відповідала вимогам статті 356 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк десять днів з моменту отримання копії даної ухвали для усунення її недоліків, а саме подання документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, апеляційний суд установив, зокрема, що позивач відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України № 3674-VI «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору лише в частині оскарження незадоволених позовних вимог про визнання незаконним наказу про поновлення на роботі та зобов`язання поновити на роботі, утім, за відсутності належних доказів щодо інших пільг по сплаті судового збору, повинна оплати судовий збір за подання апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду щодо відмови у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконним звільнення з роботи та запису у трудовій книжці.

На виконання вимог зазначеної ухвали 26 травня 2021 року позивач подала уточнену редакцію апеляційної скарги, в якій зменшила кількість незадоволених позовних, які є предметом апеляційного оскарження, а саме: оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині незадоволених вимог про визнання незаконним наказу про поновлення на роботі, визнання звільнення з роботи незаконним та зобов`язання поновити на роботі.

При цьому в апеляційній скарзі та в доданому до неї клопотанні позивач просить звільнити її від сплати судового збору у розмірі 1 152,60 грн за подання апеляційної скарги на судове рішення в частині відмови у визнанні звільнення з роботи незаконним, посилаючись на своє скрутне майнове положення, вимушене перебування на обліку в центрі зайнятості, відсутності жодних доходів окрім отримання допомоги по безробіттю у розмірі, який менший від встановленого прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справах за таких умов: якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці, батьки які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитинну віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Крім того, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї ж статті.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статті 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

При вирішенні питання щодо сплати судового збору майновий стан сторони має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підтвердження свого скрутного матеріального становища надала апеляційному суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 25 лютого 2021 року та довідку Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості від 13 квітня 2021 року, відповідно до яких в 2020 році вона отримала дохід лише у вигляді соціальних виплат - допомоги по безробіттю у розмірі 2 399,87 грн.

Враховуючи, що при зверненні до суду з уточненою апеляційною скаргою позивачем були надані належні і допустимі докази на підтвердження її незадовільного матеріального становища, а розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній 2020 рік, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду в частині відмови у визнанні звільнення з роботи незаконним у даній справі.

Отже, апеляційну скаргу подано до належного суду у встановлені законом строки, особою, яка має право на апеляційне оскарження. За формою і змістом відповідає статті 356 ЦПК України. Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для повернення апеляційної скарги, а так само відмови у відкритті апеляційного провадження відповідно до вимог статті 358 ЦПК України.

За змістом положень частини першої, третьої статті 359 ЦПК України про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, в якій зазначає строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 136, 354, 356, 359 - 361 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року у справі № 761/48981/19.

Надіслати учасникам справи разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів, роз`яснивши їх право подати відзив на апеляційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 360 ЦПК України, у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Н.В. Ігнатченко