ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Херсон

Справа №655/804/20

Провадження №22-ц/819/249/21

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

судді: Орловська Н.В.

Приходько Л.А.

секретар судового засідання: Дундич А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський елеватор» на ухвалу Горностаївського районного суду Херсонської області від 25 листопада 2020 року, постановлену під головуванням судді Посунько Г.А., у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський елеватор» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський елеватор» до ОСОБА_1 про стягнення коштів за попереднім договором,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ТОВ «Рівненський елеватор» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову товариство зазначило, що 20 червня 2020 року між ТОВ «Рівненський елеватор» та ОСОБА_1 був укладений попередній договір купівлі-продажу комплексу, нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку п.5.1 попереднього договору відповідач отримав від представника позивача аванс у розмірі 5000,00 доларів США, про що видав власноруч складену розписку про отримання коштів та зобов`язався укласти основний договір купівлі-продажу нерухомого майна у строк до 31 серпня 2020 року.

Також в п.5.4 договору сторони погодили, що у випадку невиконання умов попереднього договору продавець зобов`язується повернути аванс та сплатити штраф у розмірі 500% авансу.

В порушення взятих на себе зобов`язань за попереднім договором, 14 серпня 2020 року відповідач відчужив нерухоме майно на користь ОСОБА_2 , тобто укладання основного договору не відбулося з вини продавця ОСОБА_1 .

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Рівненський елеватор» суму авансу за попереднім договором у розмірі 5000,00 доларів США, що на день звернення з позовом до суду становить 140000,00грн.; штраф за невиконання умов попереднього договору від 20 червня 2020 року у розмірі 25000,00 доларів США, що еквівалентно 700000,00грн. та судові витрати у справі.

В листопаді 2020 року ТОВ «Рівненський елеватор» подало до суду заяву про забезпечення позову, в якій просило накласти арешт на грошові кошти в межах ціни позову у розмірі 840000,00грн., які належать ОСОБА_1 та знаходяться на банківських рахунках відкритих на ім`я відповідача; накласти арешт на частку в статутному капіталі фермерського господарства «Федоров» належну відповідачу.

Заява мотивована тим, що предметом спору є стягнення грошових коштів у значному розмірі, а тому невжиття вказаних заходів забезпечення позову може унеможливити відновлення порушеного права позивача та ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Горностаївського районного суду Херсонської області від 25 листопада 2020року у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський елеватор» про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що запропоновані позивачем заходи забезпечення позову мають загальний неконкретний характер, оскільки суду не було надано відомостей про наявність у відповідача банківських рахунків та про стан цих рахунків. Ухвалою суду від 21 жовтня 2020 року позивачу вже було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову й ця ухвала набула законної сили. Також суд зазначив, що оскільки позивач не вказав розміру частки ОСОБА_1 в статутному капіталі фермерського господарства, то ця обставина унеможливлює перевірку співмірності такого виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. Товариство не надало відомостей про те, яким чином накладення арешту на частку відповідача в статутному капіталі фермерського господарство може вплинути на господарську діяльність останнього.

В апеляційній скарзі ТОВ «Рівненський елеватор»,посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду від 25 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

Апелянт вказав, що процесуальним законодавством передбачена можливість забезпечення позову задля майбутнього захисту прав позивача у разі задоволення позовних вимог й запропоновані способи забезпечення відповідають видам забезпечення позову згідно ст.150 ЦПК України. Товариство повідомляло суд першої інстанції, що не має відомостей про наявні у відповідача рахунки в фінансових установах, оскільки така інформація становить банківську таємницю. Згідно інформації з державних реєстрів ОСОБА_1 не має у власності нерухомого майна, за рахунок якого можна було би забезпечити позов. Відповідач зареєстрований лише як засновник фермерського господарства «Федоров».

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ТОВ «Рівненський елеватор» адвокат Варняк Н.С. апеляційну скаргу просила задовольнити, з підстав викладених у скарзі.

Представник ОСОБА_1 адвокат Салівонський О.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказавши на законність та обґрунтованість ухвали суду від 25 листопада 2020 року та відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Пояснив, що 02 грудня 2020 року відповідачем, з метою повернення ТОВ «Рівненський елеватор» авансу за попереднім договором від 20 червня 2020 року, внесено в депозит нотаріуса 142791,50грн., що еквівалентно 5000,00 доларів США.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У частині десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами. При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Виділені матеріали справи свідчать, що ТОВ «Рівненський елеватор» звернулося до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 30000,00доларів США, що еквівалентно 840000,00грн. за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 20 червня 2020 року.

В межах розгляду цього позову ТОВ «Рівненський елеватор» подало заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що накладення арешту на грошові кошти відповідача та його частку в статутному капіталі фермерського господарства «Федоров» в межах ціни позову є необхідним для виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог про стягнення коштів. У відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого можливе виконання судового рішення у разі його ухвалення на користь позивача.

Враховуючи суть пред`явлених позовних вимог та вищенаведені норми цивільного процесуального права, котрі регулюють вирішення питання про забезпечення позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не вжив заходи забезпечення позову, пославшись на ненадання товариством інформації про наявність у відповідача банківських рахунків та стан цих рахунків, оскільки така інформація дійсно не могла бути надана позивачу з огляду на те, що вона становить банківську таємницю. Посилання суду про необхідність попереднього звернення позивача до суду з клопотанням про витребування такої інформації слід визнати неприйнятними.

Також, на думку колегії суддів, суд помилково відмовив у забезпечені позову шляхом накладення арешту на частку відповідача в статутному капіталі фермерського господарства «Федоров», пославшись на те, що позивач не вказав розміру такої частки.

Разом із цим, з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.4-7) вбачається, що ОСОБА_1 є єдиним засновником фермерського господарства «ФЕДОРОВ», розмір статутного капіталу якого дорівнює 10000,00грн., які внесено саме відповідачем, а відтак частка останнього в статутному капіталі ФГ становить 100%. Вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку відповідача в статутному капіталі фермерського господарства не створює перешкоди суб`єкту господарювання на здійснення підприємницької діяльності, у тому числі, щодо використання майна та отримання прибутку.

З нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 та квитанції №4 від 02 грудня 2020року (а.с.36-39) встановлено, що з метою виконання обов`язку по поверненню авансу за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 20 червня 2020 року, відповідачем внесено на депозит приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. грошову суму 142791,50грн., що є еквівалентом 5000,00доларів США, виходячи з курсу готівкового продажу валюти станом на 02 грудня 2020 року.

На підставі викладеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про скасування оскаржуваної ухвали суду від 25 листопада 2020 року та прийняття нової постанови про часткове задоволення заяви ТОВ «Рівненський елеватор» про забезпечення позову шляхом накладення арешту: а) на грошові кошти, належні ОСОБА_1 та які знаходяться в усіх банках та фінансових установах України; б) на частку відповідача в статутному капіталі фермерського господарства «ФЕДОРОВ» у розмірі, що становить 100% статутного капіталу, в межах частково заявленої до стягнення суми позову в розмірі 697 208,50грн. (з урахуванням коштів внесених відповідачем в депозит нотаріуса).

Керуючись ст. ст. 150, 156, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський елеватор» задовольнити частково.

Ухвалу Горностаївського районного суду Херсонської області від 25 листопада 2020року скасувати та прийняти нову постанову.

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненський елеватор» про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти в межах суми 697 208,50грн., що належать ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та знаходяться на рахунках у всіх банках та фінансових установах України.

Накласти арешт на частку ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в статутному капіталі фермерського господарства «ФЕДОРОВ» (ідентифікаційний код юридичної особи 31471278, місцезнаходження юридичної особи: 74612, Херсонська область, Горностаївський район, село Каїри, вул. Шевченка, будинок 1-Г) у розмірі, що становить 100% статутного капіталу, в межах часткової суми позову в розмірі 697 208,50грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 26 січня 2021 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Н.В. Орловська

Л.А. Приходько