Справа № 415/8536/19
Провадження № 22-ц/810/772/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Стахової Н. В.,

суддів: Кострицького В. В., Луганської В. М.,

за участю секретаря

судового засідання: Вовчанської С. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Другий воєнізований гірничорятувальний загін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за апеляційною скаргою Другого воєнізованого гірничорятувального загону на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 08 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Луньової Д. Ю. в приміщенні того ж суду

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Другого воєнізованого гірничорятувального загону про виплату одноразової допомоги при виході на пенсію,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Другого воєнізованого гірничорятувального загону про стягнення одноразової допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, в обґрунтування якого зазначив, що працював за контрактом (строковим трудовим договором) у Другому воєнізованому гірничорятувальному загоні. На підставі наказу № 99 К від 13 серпня 2019 року позивача звільнено за ст.39 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію. При звільненні йому не була нарахована та виплачена вихідна допомога. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 звертався до відповідача зі скаргою, однак йому відмовлено у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги, мотивуючи тим, що відповідно до п.6.8. колективного договору на 2016-2020 роки, між адміністрацією відповідача та трудовим колективом підприємства, вихідна допомога виплачується за наявності коштів. З чим позивач не згодний, оскільки відповідно до ст. 44 КЗпП, у разі звільнення працівника за ст. 39 КЗпП України працівнику виплачується вихідна допомога у розмірі встановленому колективним договором (угодою), але не менше тримісячного середнього заробітку. Крім колективного договору, між працівниками та адміністрацією відповідача діє Галузева угода між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками, що діють у вугільній галузі і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03 липня 2001 року, яка має вищу юридичну силу. Відмова у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги, прямо суперечить вимогам п.12.15 Галузевої Угоди.

Позивач просив суд зобов`язати Другий воєнізований гірничорятувальний загін виплатити йому одноразову допомогу при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 08 вересня 2020року позов ОСОБА_1 до Другого воєнізованого гірничорятувального загону про виплату одноразової допомоги при виході на пенсію задоволено. Суд стягнув з Другого воєнізованого гірничорятувального загону на користь ОСОБА_1 невиплачену одноразову допомогу при звільненні у розмірі 31201 грн 35 коп., судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

В апеляційній скарзі Другий воєнізований гірничорятувальний загін просить скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 08 вересня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про виплату одноразової допомоги при виході на пенсію та вирішити питання про судові витрати, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що відповідно до «Положення про Другий воєнізований гірничорятувальний загін», 2 ВРГЗ є державною спеціалізованою (воєнізованою) аварійно -рятувальною службою, яка здійснює в установленому порядку обслуговування гірничих підприємств незалежно від форм власності в період їх будівництва, реконструкції, експлуатації, ліквідації або консервації. За формою створення 2ВРГЗ є державною організацією, джерелами формування майна якої є кошти державного бюджету, виділені на його утримання. Розпорядником бюджетних коштів є Міністерство енергетики України. Відповідно до п. 6.8 Колективного договору 2016 - 2020 років, підписаного між відповідачем та Первинною профспілковою організацією незалежної профспілки гірників України 2 ВГРЗ працівнику, який має право на пенсію за віком, при першому звільненні одноразова допомога виплачується лише за наявності коштів, передбачених на ці цілі законами про державний бюджет на відповідний рік і Планом використання бюджетних коштів. Відповідно до Плану використання бюджетних коштів на 2019 рік, погодженого із Міненерговугіллям, витрати на статтю «Виплата вихідної допомоги при звільненні» не передбачені.

В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про дату,час та місце судового розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача в судовому засідання апеляційну скаргу підтримав, надавши пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зауважує наступне.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції враховуючи положення Закону України «Про колективні договори і угоди», Галузевої Угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03 липня 2001 року виходив з того, що ОСОБА_1 відпрацював в Другому воєнізованому гірничорятувальному загоні більше 20 років та був звільнений за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію відповідно до ст.39 КЗпП України, тому при звільненні відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу одноразову допомогу при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Судом встановлено, що з 17 липня 1995 року по 13 серпня 2019 року ОСОБА_1 працював респіраторником 2 взводу у Другому воєнізованому гірничорятувальному загоні та 13 серпня 2019 року був звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, відповідно до ст.39 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці, виданої на ім`я ОСОБА_1 , наказом № 99к від 13.08.2019.

Згідно статті 2 Закону України «Про колективні договори і угод» колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях (далі - підприємства) незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про колективні договори і угод» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Статтею 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Згідно з пунктом 9.4 Положення про Другий воєнізований гірничорятувальний загін (нова редакція), затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 738 від 17 листопада 2016 року оплата праці особового складу 2 ДГРЗ, преміювання, виплата винагород, компенсацій здійснюється згідно з Положенням про оплату праці особового складу Державної воєнізованої гірничорятувальної служби (далі ДВГРС), яке є додатком до Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднанням власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості та чинним законодавством

Згідно п. 3.2. Галузевої Угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001 року положення Угоди є обов`язковими до застосування при укладенні угод, колективних договорів і індивідуальних трудових договорів для всіх підприємств, що перебувають у сфері дії сторін, незалежно від форм власності та господарювання, (у тому числі тих, що здійснюють свою діяльність на умовах договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства), а також під час розгляду трудових спорів.

Відповідно до п.12.15 Галузевої Угоди, працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з підприємства (структурного підрозділу, відособленого підрозділу, філіалу, товариства і др.) (незалежно від причин звільнення крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі (у тому числі на підприємствах колишнього СРСР) і середнього заробітку, але не менше: при стажі роботи в галузі понад (років) для жінок для чоловіків - 7,5 - 10 - одного середньомісячного заробітку; - 12,5 - 15 - двох середньомісячних заробітків; - 17,5 - 20 - трьох середньомісячних заробітків. Обчислення середньої заробітної плати для виплати цієї одноразової допомоги здійснювати за аналогією до відповідного обчислення за постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Пунктом 6.8 колективного договору 2 ВГСО на період 2016 - 2020 роки передбачено, що працівнику, який має право на пенсію за віком чи по інвалідності, при першому звільненні з 2 ВГСО (незалежно від звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку але не менше: при стажі роботи в галузі понад (років) для жінок для чоловіків - 7,5 - 10 - одного середньомісячного заробітку; - 12,5 - 15 - двох середньомісячних заробітків; - 17,5 - 20 - трьох середньомісячних заробітків. Даний пункт договору виконується при наявності коштів, передбачених на ці цілі законами про державний бюджет на відповідний рік та Планом використання бюджетних коштів.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що Галузевою Угодою між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03 липня 2001 року та колективним договором 2 ВГСО на період 2016 - 2020 роки в частині соціальних гарантій (соціального захисту), які були чинні на час звільнення позивача з 2 ВГСО, передбачено виплачувати при виході на пенсію при першому звільненні працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві.

Із матеріалів справи вбачається, що Другий воєнізований гірничорятувальний загін є професійним гірничорятувальним підрозділом Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України та входить до складу ДВГРС, яка належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Отже, дія Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03 липня 2001 року в частині виплати працівникам одноразової допомоги при звільнені розповсюджується на Другий воєнізований гірничорятувальний загін.

Звільнення з 2-го ВГРЗ у зв`язку з виходом ОСОБА_1 на пенсію відбулося 13 серпня 2019 року. На час цього звільнення, стаж роботи позивача у вугільной галузі перевищує 20 років, що підтверджується даними його трудової книжки. 2-й ВГРЗ знаходиться у підпорядкуванні Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, є організацією на яку розповсюджується дія Галузевої угоди в частині виплати працівникам одноразової допомоги при звільненні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, ураховуючи те, що при звільненні з підприємства відповідач зобов`язаний був виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу при звільненні у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, оскільки позивач звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, це його перше звільнення з 2 ВГСО та пропрацював на підприємстві більше 20 років, а тому дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Визначена судом сума вихідної допомоги в розмірі 31201 грн 35 коп. ((12825,29 грн +7975,61)/2х3) відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року із наступними змінами та сам розмір вихідної допомоги відповідачем не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до п. 6.8 Колективного договору 2016 - 2020 років, підписаного між відповідачем та Первинною профспілковою організацією незалежної профспілки гірників України 2 ВГРЗ працівнику, який має право на пенсію за віком, при першому звільненні одноразова допомога виплачується лише за наявності коштів, передбачених на ці цілі законами про державний бюджет на відповідний рік і Планом використання бюджетних коштів, проте планом використання бюджетних коштів на 2019 рік, погодженого із Міненерговугіллям, витрати на статтю «Виплата вихідної допомоги при звільненні» не передбачені, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Пунктом 9.1 Положення про Другий воєнізований гірничорятувальний загін (нова редакція) передбачено, що матеріально-технічне та фінансове забезпечення діяльності 2 ВГРЗ здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, виділених на утримання 2 ВГРЗ, коштів від надання платних послуг, а також інших джерел, не заборонених законом.

Отже, фінансове забезпечення діяльності 2 ВГРЗ здійснюється як за рахунок коштів державного бюджету, виділених на утримання 2 ВГРЗ, так і коштів від надання платних послуг, а також інших джерел, не заборонених законом

Тому посилання відповідача на те, що джерелами формування майна 2 ВГРЗ є лише кошти державного бюджету, виділені на його утримання не заслуговує на увагу.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38і39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Отже, помилковим є посилання позивача на порушення відповідачем статті 44 КЗпП України, щодо невиплати допомоги при звільненні, оскільки працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку тільки у разі припинення трудового договору з підстав порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору.

Як зазначалось вище позивач був звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, відповідно до ст.39 КЗпП України, а не внаслідок порушення законодавства про працю, колективного чи трудового договору, тому положення ст. 44 КЗпП України про виплату вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, не розповсюджуються на правовідносини сторін.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що посилання позивача на порушення відповідачем статті 44 КЗпП України, щодо невиплати допомоги при звільненні не ґрунтується на вимогах закону.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Другого воєнізованого гірничорятувального загону залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 08 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 22 січня 2021 року.

Головуючий

Судді: